Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sveiki atvykę į Naująjį Orleaną, kvaili mirtingieji.
Patį paranormaliausią miestą.
Kur liūdnos laidotuvės baigiasi švente.
Kur mirtis - ne pabaiga,
o nauja pradžia.
Ir net sielvartas gali tapt vartais į džiaugsmą,
jei žmogus sutinka pro juos žengti.
11.58 val.! Ruoškimės.
Atsiprašau, barmene.
Atsiprašau, atleiskite, barmene. Galima? Tiek to.
Prašom.
Paimkit mano.
Tada jūs neturėsite.
Nieko baisaus, negeriu daug.
Gal pasidalinkim?
Gerai.
Jūs čia ne vienas?
Taip.
Aš čia su kolegomis.
Jie - už manęs. Keistuoliai.
Ką dirbate?
Aš astrofizikas.
Čia kaip
raketų mokslininkas.
- Labiau optikos. Aš kuriu objektyvus. - Optikos.
Pavyzdžiui, šiuo metu dirbu ties tamsiąja materija,
derindamas jau turimas žinias
su tuo, ką atrado kvantinė mechanika.
Tai sudėtinga, bet...
Vadinasi, stengiatės pamatyti tai, kas nematoma.
Būtent.
Kur kas geriau pasakėte.
Panašu, kad aš...
Aš užsiimu tuo pačiu.
Vedu vaiduoklių ekskursijas.
Tai, regis, visai kas kita.
Taip, bet gana panašu.
Aš padedu žmonėms pamatyti tai, ką ne visada pamatysi.
Sklandančius ore vaiduoklius.
- Šmėklas... - Dešimt!
- ...sienas skrodžiančias dvasias... - Devynios! Aštuonios!
- ...apsėdančias žmones. - Jūs juokiatės...
Septynios!
- ...bet ateikit kartu. - Šešios! Penkios!
- Gerai. - Keturios!
Taip.
Trys! Dvi! Viena!
Su Naujaisiais!
Aš Benas.
Alisa.
Benai?
Benai!
Nenorėčiau gadinti ir taip nevykusios dienos,
bet kortelė neveikia.
Kodėl manai, kad mano diena nevykusi?
Kodėl taip manau?
Nes dvoki kaip vakar.
Štai.
Kiek jų ten?
- Septyni. - Gerai, septyni.
Kodėl vis dar vedi jos ekskursijas?
Gali prasmukti pro šonines duris.
Ne, jie mane suseks.
Visada suseka.
Taip.
Benas, mūsų ekskursijos vadovas?
- Taip, aš. - Aš iš Sirakjuso.
Puiku, perskaitysim jūsų vardus.
Atsakyti reikia žodžiu "Esu",
jokio kito žodžio man nereikia, aišku?
- Pas mus yra Džonas Pelusas? - Esu.
Buhalteris jau 50 metų.
Man nerūpi.
Dar turime Kerolę...
Esu!
Aš Kerolė. Ir tu Kerolė?
Taip. Kaip keista!
Kerolė - labai dažnas vardas.
Ar tame pastate vaidenasi?
Tai istorinė ekskursija.
Rodysiu jums dalykus ir pasakosiu apie juos.
Jokių vaiduoklių nebus.
NAUJASIS ORLEANAS
Taigi...
Girdėjau, kad šioje katedroje vaidenasi.
Vaiduokliai neegzistuoja.
Aš tikiu vaiduokliais.
Mano teta Barbara buvo paukščių stebėtoja ir dievino kolibrius.
Ir ką pamatėm jos laidotuvių dieną?
Kolibrį!
Gerai, Kerolės,
leiskit pranešt jums tiesą.
Esu aplankęs visus namus, kuriuose "vaidenasi"
labiausiai apsėstame pasaulio mieste.
Buvau net tame pastate. 72 valandas.
Norite žinoti, ką mačiau?
Nieko. Ničnieko.
Vaiduokliai neegzistuoja. Gyvenimas baigiasi. Mes mirštame!
Atleiskite.
Atsiprašau.
Gerai, eime.
FORNETO KAPINĖS NR. 2
DRAUDŽIAMA
Namai, namučiai.
Perkraustytojai.
Taip, mes vietoje. Jūs netoli?
Keturiomis val. vėluojate? Išvykom tuo pačiu metu.
Taip. Suprantu pietų pertrauką,
bet tai labiau panašu į vakarienę ir filmą.
Iki pasimatymo.
Sumauti perkraustytojai.
Trevisai?
Aš čia, mama.
Einu apžiūrėti namą.
Metas. Kažkas atvyko.
Visi į vietas.
Jis mus mato.
Po remonto čia bus gražu.
Nori išsirinkti sau kambarį?
Greičiausiai antrame aukšte.
- Patinka? - Ne.
Tik ne šiandien.
Sveikas atvykęs namo!
Ne!
Moliūgėli. Kas nutiko?
Čia vaidenasi!
Pala, pala.
Aš irgi nesitikėjau to, ką pamačiau.
Bet dieną, manau, viskas atrodys geriau.
Uždegsiu vanilės žvakę, ir pasijusi geriau.
Manai?
Sūneli, prašau tavęs, palūkėk.
Čia dabar bus mūsų namai.
Ne. Bėgam iš čia.
Ne.
Greičiau į mašiną.
- Diržą. Saugumas svarbiausia. - Kodėl jis...
- Lėčiau, viskas gerai. - Gerai.
- Mamytė čia. - Gerai.
Nebijok, man patinka antikvariatas, bet ne taip labai!
Jūs grįšit.
DVARAS, KURIAME VAIDENASI
Gerai. Atidarysiu, Alisa.
Atsiprašau, gal pažįstate vyruką, kuris čia gyvena?
Taip. Ne itin draugiškas.
Alio?
- Štai kaip gyvena genijus. - Ko jums reikia?
Ramiai, aš ne vagis!
Ne. Mane domina dangaus turtai.
Koks psichopatas pats įeina į svetimus namus?
Žinau, galimybės paprastai beldžiasi, bet kartais jos negali laukti.
- Pavyzdžiui, dabar. - Ką?
Kodėl jūs su katinu?
- O jis ne jūsų? - Ne.
Maniau, jūsų. Jis prašėsi į vidų.
Keliauk, mano kailiniuotas bičiuli.
Spėju, jis jautė pozityvią energiją,
sklindančią iš šio
žavaus buto.
Gal praveriam langą?
Aš - tėvas Kentas, beje.
Sveikas, Kentai.
- Nieko prieš, jei prisėsiu? - Labai prieš.
Gerai jau, gerai.
Tik vienas klausimas, ir einu.
Nori tapt didvyriu?
Ne.
- Tai nuraus tau stogą. - Viso gero.
Du žodžiai.
Spektrinė fotografija.
Taip.
Sudomino?
Sudomino ir mane.
Ar iš tiesų sukūrei objektyvą, fiksuojantį
taip vadinamas "vaiduoklio daleles"?
Ne, aš jo taip nevadinau. Spauda vadino.
Buvau tiesiog išjuoktas.
O dr. Frankenšteinas?
Mokslininkas, o jį puolė su šakėmis.
Ir kodėl?
Todėl kad bandė kažką sukurti.
Jis sukūrė pabaisą.
Kuri, jei neklystu, užmušė kelis žmones, tiesa?
Vienam - pabaisa, kitam - Helovino kostiumas.
- Viskas, stogą nurovė. Pakaks. - Išklausyk manęs.
Man paskambino viena maloni moteris.
Ji turi mielą vaiką.
Ir jie mano, kad jų name vaidenasi.
Ji prašė egzorcizmo,
bet man regis, mums reikia
paranormalių reiškinių eksperto.
- Aš vedu ekskursijas. - Tu - Benas Matiasas.
Dirbai Kosminiame centre, kūrei teleskopus.
Prieš tai dirbai astrofiziku CERN.
O dabar vedi ekskursijas?
Lyg Maiklas Džordanas žaistų beisbolą.
Nori grįžt ten, kur tau priklauso?
Į savo vietą.
Ta moteris, greičiausiai, pamišusi.
Vaiduokliai neegzistuoja.
Tuomet juk nesunku bus
valandėlei nuvykt ten, pafotografuot savo vaiduoklių fotoaparatu,
ir jie nusiramins.
Visai valandai niekur nevaž...
Ji sumokės.
2 000 dol.
Koks adresas?
Pinigai kalba.
Su manim jie irgi kalba.
Tik niekam nesakyk.
Mano šefas nuolat stebi iš viršaus
ir laiko mane ant trumpo pavadžio.
- Nepakankamai trumpo. - Paklausyk.
Mano darbas - tikėti,
ir aš tavim tikiu.
Mes su tavim tokie skirtingi, bet kartu mums nutinka geri dalykai.
Sutinku.
Tai lyg tiltas, jungiantis mūsų darbo sferas.
Supranti? Žiūrėk, tuoj.
Ką tu...
Tai objektyvas.
- Objektyvas! - Atsargiai.
Kvantinis objektyvas,
kuris, jei viskas veiks kaip reikiant,
pakeis mūsų gyvenimus.
Pažiūrėkime.
Kas?
Žinoma, baterija išsikrovusi.
- Benai? - Gabe?
- Tu atvykai. - Smagu. Atleisk, vėluoju.
Prie pat namo kilo toks rūkas, kad net keista, bet...
- Taip, dėl šito... - Viskas gerai.
Palauk!
Turiu įspėti tave, kol neperžengei slenksčio.
Padėtis čia labai bloga.
Nors man tavęs labai reikia,
bet tu gali atsisakyti.
- Ne, ne. - Taip, geriau neik.
- Jei nenori, nereikia. - Viskas gerai, Gabe.
Aš nebijau poros vaiduoklių.
Tu taip dabar kalbi.
Bet iš tiesų
tai gali pakeisti visą tavo gyvenimą.
Jei įžengsi į vidų, viskas.
Kelio atgal nebus.
Aš surizikuosiu.
Dėl pinigų...
Puiku.
Gerai.
Velnias!
- Taip. - Tau nebūtina duoti tiek daug.
- Abejoju, ar galiu paimti. - Ne, imk, aš prašau.
Gerai, imu.
Tai papasakok man apie šį namą.
Geriau parodysiu.
- Taip, eime. - Taip.
Gerai.
Kas jie?
Neaišku. Paklausinėjau vietinių.
Apie šį dvarą sklando daugybė įdomių teorijų.
Čia mano sūnus.
Mes miegam čia. Kažkodėl čia saugiausia.
Jūs čia vieni du?
Jo tėvas...
Ei, moliūgėli!
Sveikas.
Gal išlįsk ir susipažink su ponu Matiasu?
Ką čia turi?
Gynybos liniją.
Ar tavo gynybos linijoje yra
Veiksmo vyrukas?
Kas tas Veiksmo vyrukas?
Juk žinai, kas jis toks, taip?
Kur su batu.
Pameni jį?
- Batu ginklu? - Taip.
Jo batas - kaip ginklas.
Jis dar sako, kokią ten frazę, kažkaip...
"Pakartok! Pakartok, berniuk!"
Nepameni?
Kaip abuelita su šlepete!
Gal jis buvo tik mano rajono išparduotuvėje.
O kaip tu?
Aš Niujorke dirbau gydytoja,
o mano mama - iš šių kraštų.
Mes norėjom pradėt viską iš naujo.
Visad norėjau grįžt
ir įkurti nakvynės namus.
Kokia neigiama nevalinga reakcija.
Nepatinka nakvynės namai?
Patinka. Tiesiog...
susirenka nepažįstami žmonės,
tokie mandagūs, malonūs.
Kaip gyvuojate? Bla bla bla.
Jei atvirai, man tai - košmaras.
Naudinga informacija. Ačiū.
Tiesiog neturime daug giminaičių.
Radau šį dvarą skelbimų portale.
Pamaniau, gal taip
mano sūnui bus lengviau susipažinti su naujais žmonėmis.
Jam sudėtinga surast draugų.
Man irgi.
O tada čia tapo išties...
- baisu. - Siaubinga.
Taip.
Bet tėvas Kentas minėjo, kad turi ypatingą fotoaparato objektyvą.
Teisingai.
Pradėsim nuo šio kambario.
Tik be blykstės!
Kodėl?
Jiems ji nepatinka.
Gal pradėkim nuo svetainės su nuotraukomis.
Aš tik
padėsiu tai atgal.
Vaiduokliai jau čia.
Maustot mane, taip?
Jums tai atrodo juokinga?
Krėst man pokštus.
Pažiūrėsiu, gal čia bus vaiduoklių.
- Ne... - Neliesk jo.
Neliesk jo.
Nieko.
- Gal nufotografuok? - Fotografuot?
Taip.
Juk tam ir atvykau.
Paprastai jis
pasuka galvą ir seka paskui tave.
- Atrodo siaubingai. - Taip.
Jaučiuosi išsekęs.
Ir rūsys.
Kartais man į abu šonus
duria baisus skausmas, kai einu čia.
Taigi, pirmyn.
Gerai.
Tvarka.
Jei nori, eik į apačią ir palauk mūsų palapinėj.
- Gerai, sūneli? - Ne.
Aš pereisiu.
Gerai, mama tau padės.
Tau pavyks.
Mano drąsuolis.
Gerai, aš čia.
Viskas gerai.
Sūneli.
Tai pereik, jei manai, kad taip paprasta.
- Tereikia... - Pažvelk į mane.
...statyti vieną pėdą už kitos.
Jie siautėja tik po vidurnakčio.
Taip.
Jis rimtai?
Aišku, kad ne.
Mano drąsuolis.
Ir paskaičiuosime.
Gera žinia.
Jokių vaiduoklių.
Žinau, kad gali būt baisu.
Tokiame didžiuliame name.
Girgždesiai naktimis, skersvėjai. Taip būna.
Bet yra toks dalykas kaip
saviįtaga.
Taip, man tiesiog reikia nusiraminti.
Nepakenktų.
Jei vaiduokliai egzistuoja, tai kokie jie?
Toliau laidoje "Mirtinas laimikis".
Audra galiausiai liovėsi. Taigi, tuoj pradėsime.
Krabų teritorijoje.
Panašu, snieginių krabų gaudymo sezonas 2018 metais baigtas.
Sutinkate?
Sutinku.
Praėjus dviem dienoms po...
Tiems, kas tiki, vaiduokliai tokie pat tikri kaip ir gyvieji. Ir...
Tikisi, kad tai bus paskutinis laimikis.
Pirmyn, superžvaigžde.
Paaiškės, jog šie rutuliai, energetiniai vaiduoklių pėdsakai,
gali paprasčiausiai reikšti...
...vidurkis. Plauksim namo.
Kas?
Bet kaip...
Sveikas! Tu Benas, tiesa?
Ne, ne. Tik ne tai. Ne.
Pamėginkime be blykstės.
Saviįtaiga.
Baisus sapnas, Benai.
Tik tiek. Tiesiog baisus sapnas.
Kas čia vyksta?
Kas?
Ką, sekioji mane?
Gerai. Viskas bus gerai.
Ne!
Grąžink!
Pačiu laiku.
Kažkas atsekė mane iki namų!
Eime, sūneli. Atnešim jam patalynę.
Ei!
Palaukit!
Nereikia.
Ei, sakiau,
kažkas
atsekė mane iki namų!
Kai supratau,
kas čia vyksta,
iškart išvažiavom.
Juk nemanai, kad laikysiu savo sūnų apsėstame name?
- Ne, tu ne... - Ne, būtent.
Bet nesvarbu, kur buvom.
Tie vaiduokliai,
o įtariu, jų gana daug,
jie kaip
patalinės blakės.
Vos tik iškelk koją, ir jie supuola.
Bandėme išvykt iš miesto, važiavome iš viešbučio į viešbutį,
bet vaiduokliai siautėjo vis smarkiau.
Jie privertė mus čia grįžti, kaip ir tave.
O tu galėjai pasielgti kaip suaugusi
ir pasakyti man, kad negalėsiu grįžt namo.
Ne.
Aš tave įspėjau, kai atvykai.
Galėjai pasakyti prieš...
Labas. Taip.
Galėjai pasakyti prieš man išvažiuojant...
Mane kankintų sąžinė,
jei nebūtum paėmęs tiek pinigų
už savo neveikiantį fotoaparatą ir nesąmonių prirašytą lapą.
Aš tai padariau.
Bandelę?
Jau vėloka, tiesa?
- Jos skanios. - Taip.
Aš turiu vaiką.
Kur tik jis eitų sutemus,
visur jį seka vaiduokliai.
Todėl atleisk, bet aš padarysiu viską, kad apsaugočiau savo sūnų.
Suprantu,
bet manęs tau nereikia.
Tau reikalingas egzorcistas.
Aš bandžiau tai padaryti.
Man nutiko tas pat.
Dieve mano.
Benai, sveikas.
Staigmena!
Tu su jais išvien? Žinojai visą šį laiką?
Juk tu - kunigas!
Ką nori, kad pasakyčiau? Viešpaties keliai nežinomi.
Ne, tu - pabaisa!
- Ei, tau sumokėjo. - Per mažai.
Ar klausiau tavęs, ar pasiryžęs tapti didvyriu?
Ir ką atsakiau? Pasakiau ne.
Bet tavo akys klykte klykė taip!
Gerai.
Jūs sakėte, kad jis - ekspertas.
- Ekspertas... - Jis yra ekspertas.
Tik treneris Kentas turi jį šiek tiek paskatinti.
Tai šis daiktas veikai ar ne?
Man iš tiesų pavyko nufotografuoti.
Buvau aklas, bet praregėjau.
Pradžioje abejojau,
bet manau, čia tas jūreivis iš paveikslo antrame aukšte.
Dangaus malonė nuostabi.
Žinote, ką?
Beno fotoaparatu galim nufotografuot
visus šio košmariško namo vaiduoklius
ir pažiūrėt, su kuo turim reikalą, kad kova būtų lygi.
Kam mums kova su vaiduokliais?
Turėtume išsiaiškinti,
kaip čia įkliuvom ir kaip grįžt į savas vėžes.
Mes jau kovojam, patinka mums tai ar ne.
Tu, regis, linkęs paryškint neigiamus dalykus.
Taip, nes namo mes jau nebegrįšim.
Matai? Tai neįkvepia.
Palaukit, mūsų vaiduoklis norėjo, kad grįžtume.
Taip. Ir mano.
Ir mano.
Nors sunku buvo suprast ją be pusės veido.
Ji kartojo: "Ugrišk, ugrišk."
Tai jie nenorėjo mūsų gąsdinti.
Kažkodėl jiems reikia, kad grįžtume.
- Vidurnaktis. Greičiau! - Taip.
Kas nutiko?
Po vidurnakčio visi liekam šiame kambary.
Čia saugiau.
Tėvas Kentas išsiprašė mėlynąją sofą.
Na, galit miegot čia,
jei jau taip norit.
Bet man žiauriai skauda nugarą nuo visų tų kojų plovimų Kalkutoje.
Imk sofą.
Miegok kur tik nori.
Jei jiems reikia, kad būtume čia, išsiaiškinsiu, kodėl.
Ei, kur eini?
Po vidurnakčio niekur negalima eiti! Tokios taisyklės, stok!
Mama!
Tie žmonės...
Alio? Yra kas nors?
Gabe?
Trevisai?
Ne.
Ar išgąsdinau?
Ir gerai, turėtum bijoti.
Jis apsidžiaugs, kad atėjai. Jis mėgsta svečius.
Benai, ar...
- Ką? - Benai, kas tau?
Mums reikia daugiau pagalbos.
Metas susirinkt Svajonių komandai.
Taip pavadinau mūsų grupę.
Šis pavadinimas jau užimtas.
Visų pirma turim išsiaiškint, kas nutiko šiame name.
Todėl susisiekiau su žymiausiu
Graikijos atgimimo dvarų istoriku.
Jis miręs, bet aš
greit apsisukau, nes taip veikia Svajonių komanda,
ir aptikau profesorių Tuleino universitete,
parašiusį knygą apie apsėstus Luizianos dvarus.
Pardavė vos devynis egzempliorius,
bet jis užtat nemiręs.
Profesoriau?
Jei derėsitės dėl pažymių,
- verčiau apsisukite ir eikite... - Ne.
...antraip pats išspirsiu!
Mes ne studentai. Noriu paklausti, pone.
Ar žinote ką nors apie šį dvarą?
Mokslas prasideda nuo stebėjimo.
Taigi, nufotografuosiu čia visus vaiduoklius,
kad žinotume, su kuo turime reikalą.
Puiku. O tada mums reikės žmogaus,
kuris mokėtų su jais kalbėti.
Mediumo.
Radau vieną, kuri tiktų mums pagal kainą.
Ji tuo užsiima tik per bar micvas,
bet turi gerą "Yelp" įvertinimą.
Įsitaisykite patogiai.
Kas yra Mičelas?
- Nežinau. - Pagalvok.
Pažįstu daug parapijiečių, todėl, spėju, įmanoma...
Jis nepažįsta nė vieno Mičelo.
O Džiovanį?
- Ne, nepažįstu. - Garis?
Ar neseniai susipažinote su kokiu Gariu?
Tai imamės vardų iš G raidės?
Vadinasi, jokio Gario?
Šiaip ji - puiki. Jūs - puiki.
Ne, rajone gyveno mano pusbrolis Garis.
- Labai ačiū... - Meluoji.
Nepažįsti jokio Gario.
O gal pažįsti Gabę?
Vaikutis turi grįžt namo iki sutemstant.
Kodėl taip anksti turi grįžt namo?
Mačiau, kaip tie berniūkščiai tave vijosi.
Jie tiesiog lydėjo mane namo.
Manau, jiems reikia
truputį daugiau laiko mane pažinti.
- Taip. - Matau, esi užsiėmęs.
Tame name įvyko daug trauminių įvykių.
Sprogimų.
Lakiojo smėlio.
Luizianoje!
Tai šeimai geriau kraustytis kitur.
Valgom. Laiminga valanda baigiasi šeštą!
Gerai?
Dar sykį.
Dar kartelį. Išsižiojam.
Baikit juokus.
Vidurnaktį tiek daug veiklos.
Bandžiau surinkt duomenis,
bet sunku, jie nuolat juda.
Jie ne šiaip juda.
Žinau šį jausmą. Jie bėga nuo kažko.
Ačiū, kad pakvietėte mane, tėve Kentai.
Kas apmokės man kelionę?
Žmonės
čia
valgydavo.
Sakiau, ji puiki.
Ne, juk čia valgomasis.
Kažkada po 1788 m.
čia staiga išdygo jau pastatytas dvaras.
Žemė nebuvo dirbama.
Ankstyviausias mano rastas įrašas
yra ši sutartis,
gauta Viljamo Greisio.
Jis įsigijo namą iš neatskleisto asmens.
Jo žmona Eleonora mirė nuo geltonosios karštligės.
Po to ten ėmė dėtis keisti dalykai.
Argi ne nuostabu?
Aš svajojau patekti į tą namą 60 metų.
Todėl mes pas jus ir atėjome, nes turit svajonę.
Vyrai, turiu tai pamatyti.
Kitą savaitę man operuos širdį.
Jūs...
- Jūs negalite ten vykti. - Man reikia.
- Ne. - Ne, man reikia!
- Prasta mintis. Labai ilgas kelias. - Aš ten stengiuos patekti 60 metų!
Važiuosiu paskui jus, aš su mašina.
Nevažiuokite ten!
Tuomet neduosiu jums šitų.
Gerai, darykit, ką išmanot,
- aš einu į tualetą. - Gerai.
Bėk! Greičiau, bėk!
- Ką? Užvesiu mašiną! - Bėk!
Padėkite!
Koks stiprus!
Dega, dega.
Jei čia yra piktoji dvasia, suveiks tik išvarymas.
Tik žinokite, ji priešinsis.
Vaiduokliai mėgsta pakovoti.
Pavyzdžiui, 1813 m.
mediumų grupė apsilankė viename name netoli nuo čia.
Jie užtruko 21 dieną.
Nusiplūkė, bet mirusį savininką išprašė.
Tačiau juos pačius rado...
Kiek tau metų?
Devyneri.
Gerai. Rado su išvirtusiais lauk organais.
- Liaukitės. - Devyneri - mažai.
Liaukis, mergyt. Devynerių aš vairavau.
Na, gal kiek kraštutinis pavyzdys.
- Taip! - Bet jie buvo mėgėjai.
Aš - profesionalė.
Aš kieta profė su visais diplomais. Aš išvysiu tuos negyvėlius.
Neabejoju.
Jaučiu čia daug sielvarto.
Siela gali įstrigti čia dėl nepriimto sielvarto.
Gal galit juos atstriginti?
Galiu.
Bet man prireiks užmokesčio už savaitę,
kad perkraučiau savo kristalus ir imčiausi tyrimo.
O tada imsimės darbo.
Atsiųsiu jums sąskaitą per "PayPal".
Iki.
Malonu buvo susipažinti!
Po dviejų valandų
Nesakei, kad šie vaiduokliai seka iš paskos!
Žinau, kad tavo mama nusivylusi tavim.
Neabejoju,
nes ji tavęs to nemokė!
Taip ir maniau, kad čia kažkas keisto.
Keisti skirtingi žmonės, gyvenantys po vienu stogu.
Kaip ji?
Širsta.
Tai, ką padarėte
yra itin negerai ir neatleistina.
Paskui mane atsekė vaiduoklis ant arklio.
Ar suvokiate, ką reiškia,
kai raitas vaiduoklis
vaikosi tave po miegamąjį?
Bet aš būsiu kilni ir jums padėsiu.
Dėl to, kad iš esmės nepalikot man kitos išeities.
Sakykit,
kas atsitiko šiuose namuose?
Jie - nuostabūs.
Šie namo planai, kuriuos
pasiskolinot,
- labai gražūs. - Nagi.
Ar didžiuojuosi tuo, kad Benas užpuolė pagyvenusį dėstytoją?
Aišku, kad ne. Tačiau
tai pravertė.
Šie dokumentai pasakoja, kas čia nutiko.
Našlys Greisis iš sielvarto išprotėjo ir nusižudė.
Sakiau, kad jutau čia sielvartą?
Panašu, kad jis išleido visus pinigus kažkokiai aiškiaregei.
Mediumei. Mus vadina mediumėmis.
Mediumei.
Ačiū.
Po to šiame name apsigyveno 66 žmonės,
ir visi iki vieno mirė ypatingai siaubingomis
ir keistai specifinėmis mirtimis.
Du broliai nušovė vienas kitą dvikovoje.
O viena nuotaka sukapojo penkis savo vyrus.
Vadinasi, visų pirma reikia imtis Greisio.
Kuo vardu buvo toji mediumė?
Madam Leoto, manau.
Madam Leota?
Madam Leota buvo visų laikų žymiausia mediumė.
Ją kviesdavosi karaliai
ir turčiai.
Pala, o kas čia?
Čia Viljamo Greisio laiškas Madam Leotai.
Jis kviečia ją atvykti į jo seansų kambarį.
Bet čia nėra seansų kambario.
Tikrai?
Pala.
Koridoriaus gale jokio kambario nėra.
Matot?
Nieko.
- Tik... - Pala! Ramiai.
Aš pažiūrėsiu.
Nieko sau...
Palaukit. Minutėlę.
Pala, ką? Gerai.
Atsargiai, čia laiptelis.
Pelėsių kvapas.
Kas čia?
Alyva.
Pala, regis, žinau, kas čia. Sekundėlę.
Geras.
Dieve mano.
Čia nebūta kelis šimtmečius.
Gal atliksiu trumpą palaiminimą.
Maldą gerai pradžiai.
Dieve, pasigailėk mūsų.
Mes nebenorim tų vaiduoklių.
Pasauly tiek daug blogų žmonių,
tegu apsėda juos.
Suskaičiuosiu iki trijų,visi ištarsim "Amen". Vienas, du, trys amen!
Amen.
Jis tikrai kunigas?
Taigi, jei man pavyks susisiekti su Viljamu Greisiu,
įtariu, jis pateiks mums atsakymus.
Tik noriu patikslinti.
Ar mes turim tik šitą "Yankee" žvakę su vanilės aromatu?
Taip, vis pamirštu
atšaukti "Amazon" prenumeratą, todėl...
Prašau susikibti rankomis.
Aš dabar nuraminsiu protą,
kad galėčiau užmegzti ryšį su Anapusybe.
Prašau nepertraukinėti manęs.
Antraip teks pradėt iš pradžių.
Žinoma.
- Ji miega. Žiūrėk, ji miega. - Ne. Ji paniro...
Ji apimta transo.
Tai...
- Pala, ar ji miega? - Miega.
- Ji miega? Gal tai transas? - Juk matau, kad ji miega.
Ar galima netrukdyti?
- Gerai. - Dabar susinervinau.
Mes atsiprašome.
Prašome nusiraminti.
Tiek to...
Gal jai narkolepsija?
Aš ne...
Kas čia pasirodė?
Dvasios,
atvykau su gerais ketinimais.
Kviečiu Viljamo Greisio dvasią.
Jei tu čia,
duok mums ženklą.
Jis čia.
Kodėl tu čia?
Kodėl neiškeliauji?
Jei turi mums žinią
ar kokį pasveikinimą,
štai čia rašiklis ir bloknotas,
kurį pirkau "CVS".
kalbėkit su
Benai, fotoaparatą!
Greičiau! Nagi!
Čia Greisis!
Pradingo.
Ką parašė?
"Kalbėkite su Leota".
Tu rimtai moki kalbėt su mirusiais.
Žinoma.
Gali susisiekt su kai kuo dėl manęs?
Su kuo?
Mano žmona.
Tai tavo sielvartą pajutau.
Jos vardas Alisa.
Taip.
Man labai gaila.
Aš negaliu.
Nemanau, kad ji dar čia.
Galite pažiūrėt, ar Leota čia?
Seansas
Kitoks pojūtis.
Koks tai pojūtis?
Pamišimo.
Hariet, kviesk Leotą!
Kviečiu Madam Leotą!
Ne!
Nagi! Vajetau!
- Padėkit man! - Hariet!
Gerai, pala.
Ne. Palauk!
Norėjau iš čia dingti, tik ne taip!
- Hariet! - Hariet. Greičiau!
Koks siaubas!
Nesitikėjau spa procedūros.
- Kas ten? - Kas ten?
Ten Briusas?
- Ei! Palauk! - Stok! Ne!
- Kas čia? - Briusai!
Nereikia, Briusai! Neik ten!
Apiplėšėte mane ir palikote!
Aš jums parodysiu!
Aš pamatysiu šį namą, ir niekas man nesutrukdys.
Briusai!
- Padėkit! - Briusai!
Močiute, nagi, močiute.
Aš per senas mirti! Tai ne...
GREITOJI PAGALBA
Man įdomu, kodėl tokio amžiaus vyras
- važiavo keliu ant krėslo? - Krėslas...
- Jam patinka tai daryt. - Važinėtis krėslais.
- Tai jo pomėgis. - Pomėgis.
Man nepatinka tas krėslas!
Gerai, pakaks apie tai.
- Jis turi gerai pailsėti. - Ilsėtis. Aišku.
- Aišku? - Taip.
Ir jokių linksmybių, antraip kitas sykis bus rimtesnis.
Jis sakė, kad gyvena vienas, todėl norėčiau jį palikti čia nakčiai.
Taip, tegu suleidžia jam vaistų.
- Ne, žiūrėk. - Ne?
- Ne! - Ne.
O, vargeli!
- Mums metas. - Taip.
- Nepalikit manęs. - Mes tavęs nepaliksim.
Ramiai.
Mums jau metas namo.
Pirma jis mus čia uždarė, paskui veja lauk.
Pakaks! Apsispręsk vieną sykį.
Čia ne Greisis.
Tai kažkokia pikta dvasia, nenorinti, kad kalbėtume su Leota.
Mes jai keliam grėsmę.
Tiesiog suraskim Leotą ir pažiūrėkim, ką ji pasakys.
Gal norit, kad kažkam paskambintume ir praneštume, kad jūs čia,
kad nesijaudintų?
Yra viena moteris.
Ji išneša mano šiukšles.
- Ji... - Jai pranešinėt nereikia.
Taip.
Nagi, aš nenoriu dabar žaisti.
- Turiu patikrint tavo pulsą. - Sūneli, ribos.
Nagi, nešdinkis.
Ribos.
Apgailestauju dėl tavo žmonos.
Tai, jog jos čia nėra, gerai.
Gyvieji ir mirusieji gyvena atskiruose pasauliuose.
Žiūrėk...
čia - mūsų pasaulis.
O čia - Anapusybė.
O jų susiliejimo zonoje
gyviesiems vaidenasi.
Kaip šis namas.
Bet kai mirusio žmogaus siela iškeliauja į Anapusybę,
vadinasi, ji - rami, ji ten lieka.
Gerai, kad jos čia nėr.
Ji - ramybėje.
Lažinuosi, kad ji tau linki to paties.
Žinau, tai gali skambėt kvailai,
bet aš tikiu, kad sielos gali atsiųst mums ženklus iš Anapusybės.
Mano miręs tėvas labai mėgo traukinių modelius.
Jis juos išardydavo
ir surinkdavo kiekvieną mielą dieną.
Tomis dienomis, kai pasijuntu blogai,
labai blogai,
išgirstu kažkur
tolumoje traukinį.
Ir žinau, kad taip su manim sveikinasi tėtis.
Tos akimirkos
vadinamos dvasios mirktelėjimu.
Benai.
Atleisk už familiarumą.
Jaučiu lyg pažinočiau tave.
Supranti, mes turim bendrą draugą.
Alisa?
Alisa!
Verčiau ten neik,
jei nenori bilieto į Anapusybę.
Pasiimsi mus kartu?
Mes žinom, kad greit ten keliausi!
Alisa!
- Benai! - Ką?
Briusas dingo, kažkas vyksta.
Einu paskui jį.
Duok man tai.
- Ne, jau po vidurnakčio! - Ne!
- Aš tau padėsiu. - Hariet!
Aš apsaugosiu mus ryto maldomis.
Dabar vidurnaktis!
Tik ne Romoje.
Matai ką nors?
Ne, bet jaučiu kažką.
Briusai, ne... Ką čia veiki?
Reikia surast Leotą.
Apžiūrėkim palėpę.
Abejoju. Palėpės istoriškai yra baisios.
Čia šalta? Man kažko šalta.
Tu be kelnių, Briusai.
Gal galite abu...
Velnias.
- Lipk! - Briusai, palauk!
- Briusai, turėjai mane saugot! - Paleisk! Ką?
- Lik čia ir saugok mane! - Tavo širdis nesveika.
Gerai jau, gerai.
Pasaugok mane.
Gerai.
Sėkmės.
Alio?
Madam Leota?
Mums reikia jūsų pagalbos.
Ei, ei!
Tu tai padarei?
Ne, ne aš!
Leota? Ar čia jūs?
Arčiau.
Gerai.
Noriu dingt iš čia!
Kad tave kur!
Ei, ei.
Klausyk, neabejoju, kad jie to nusipelnė,
bet mieloji, paklausyk...
Žinau, kad girdi mane, mieloji.
Mieloji dvasia. Galiu tave taip vadint?
Aš kitoks, aš tave palaikau.
Aš su tavim, ir su visom moterim...
- Supelijęs. - Koks aštrus.
Kokia smarvė.
Tai užteršta.
Taip, čia parašyta...
Štai. "Madam Leotos nuosavybė.
Jei ji jums nepriklauso,
neatverskite
nė vieno puslapio."
- Dieve mano! - Hariet!
Madam Leotos asmeninių užkeikimų knyga!
Dieve mano!
Kažkas turėjo tai padaryti.
Išsipildė svajonė. Jergutėliau!
Po galais, kas čia dabar?
Gražu.
Krištolo rutulys.
Įdomu, ar brangus?
Ei!
Ponia, mes jus matom. Sveiki.
Madam Leota?
Pagaliau.
Laikote labai galingą knygą.
Tikiuosi, žinot, kaip ja naudotis.
Kaip jūs ten patekot?
Aš parodysiu jums, kas nutiko, bet tai jums kainuos...
Tris dolerius.
Ką?
- Apiplėšimas! - Viskas gerai. Pasakokite.
Viljamas Greisis, apimtas sielvarto,
susirado mane, kad susisiekčiau su jo mirusia žmona.
Eleonora Greisi!
Trinktelėk į stalą, metas atsakyti.
- Atverk tiltą į Anapusybę! - Jai nepasirodžius,
mes ją kvietėme vėl ir vėl.
Po seansą kiekvieną vidurnaktį, visus metus.
Metus? Kaip neatsargu.
Kas tai pasakė?
Daugybė seansų atvėrė vartus į vaiduoklių tikrovę.
Pro juos įsiveržė šimtai dvasių,
išskyrus Eleonorą.
Maldavau jo liautis, nes nežinia, kuo visa tai galėjo baigtis.
Bet jis primygtinai prašė tęsti.
Netrukus Greisis ėmė gauti žinutes iš Eleonoros,
kuriose ji prašė ateiti pas ją.
Bet aš žinojau, kad tai nebuvo Eleonora.
Mes iškvietėme siaubingą blogį,
kuris mito Greisio sielvartu.
Tai buvo ne šiaip vaiduoklis.
Jis turėjo galią
uždaryti kadaise buvusias laimingas sielas šiame name.
Mano!
Man nespėjus jo pamatyti,
toji tamsi dvasia įkalino mane mano krištolo rutulyje.
Nežinia, kuriam laikui.
Gal jau keli mėnesiai.
Jis jau sučiupo 933 sielas.
Bet jam reikia 1 000 sielų ritualui,
po kurio jis pabėgtų iš šių namų.
Saugokitės pilnaties, kai jis stipriausias.
Jūs tada neišgyvensite.
Tavyje labai daug sielvarto.
Tave labiausiai veiks jo manipuliacijos.
Mes tave apsaugosim.
Ką tu gali padaryti?
- Taip. - Jie jau negyvi!
- Taip. - Tai taps dar negyvesni.
Gerai.
Žinot, ko mums reikia? Išvarymo.
- Taip. - Išvarymo!
Taip, išvarymo,
bet tam reikia dvasios kažkada turėto daikto.
O jį gavę...
Pakaks!
Mums viskas gerai. Suraskim išvarymo...
Nenoriu būt blogu pranašu,
bet šiame name jau mirė 66 žmonės
po to, kai toji ponia atsidūrė rutulyje!
Vadinasi, jis turi ne 933.
Jis turi 999.
Todėl jei kuris vienas jūsų nenori ruoštis laidotuvėms,
nešam iš čia kudašių.
Štiš!
Ar aš čia vienas nežinojau, kad tai - tikra?
Paskubėkim, nes seansai suaktyvino namą.
Atkreipkite dėmesį, kad visos mirtys šiame name
įvyko esant pilnačiai.
Taigi, turim mažiau nei keturias dienas.
Madam Leota minėjo, kad reikia turėti dvasios turėtą daiktą?
Kaip rasi dvasios turėtą daiktą,
jei nežinai, kas buvo toji dvasia?
Aš galiu padaryti kai ką ypatingo.
Labai neįprasto.
Mano dvasia paliks mano kūną ir pateks į vaiduoklių tikrovę,
ir ten galėsiu pamatyt tą dvasią.
Atvirkštinis seansas, galima sakyt.
Atvirkštinis seansas?
Aš irgi!
Briusai, tai pavojinga. Ne visi sugeba ištvert atvirkštinį seansą.
Astralinė projekcija.
Tiesiog vadink tai astraline projekcija.
Nereikia tų sudėtingų žodžių, lyg ką tik būtum juos sugalvojusi.
- Tai juokinga. - Astralinė projekcija?
Ar esi girdėjęs apie tai? Yra tavo Biblijoj?
- Pakalbėkim apie tai, kas yra juokinga. - Hariet, paklausyk.
Liaukis, mes visi - viena komanda.
Nors taip nesielgiame, ir jie tuo naudojasi.
Man patinka atvirkštinio seanso idėja.
Taip, jie ateina į mūsų tikrovę, tai nueikim pas juos.
Gąsdinate mus? Ne, dabar mes išgąsdinsime jus!
Taip!
Taip! Mes surasim tą piktą dvasią šiąnakt!
Tik išsirinkit kiautus. Viskas gerai.
Gamini traškią kiaušinienę?
Mano močiutė tokią gamindavo.
Tada ji įsigijo akinius. Receptas...
Kaip jis?
Bijau, kad jis dar per jaunas patirti
egzistencinę baimę.
Maniau, kad čia atvykę
pamiršim viską, kas nutiko su jo tėvu.
Kad jis čia bėgios, dūks kaip tikras vaikas,
bet namas to neleidžia.
- Baisu. - Jokių kiaušinių.
Egzistencinė.
Egg-zistencinė?
Dievuliau.
Jis nukris ir susilaužys koją.
- Trevisai! - Ei.
Ei, aš nueisiu su juo pakalbėti.
Gerai,
- tik neskatink jo. - Būtinai.
Liaukimės. Aš tuoj.
Ačiū.
Pirmyn, komanda.
Jis leidžiasi.
Tai nėra skraidančio vyruko garsai.
Tu teisus. Taip.
Kas nutiko?
Klasės vaikai šįvakar eina švęsti gimtadienio.
Negaliu eiti.
Nors manęs ir nekvietė.
- Trašku. - Trašku.
- Čia daug traškesio. - Taip, traškioji pusryčių kiaušinienė.
Nesuprantu, kodėl jie manęs nemėgsta.
Aš juk
kasdien tvarkingai rengiuosi.
Pamokų metu nuolat keliu ranką,
o žaidžiant seku, kad visi laikytųsi taisyklių.
Tu ką tik atsakei į savo klausimą.
Šiandien kalbėjau su tėčiu.
Tai puiku.
Jis nori, kad atvykčiau jo aplankyti.
Bet manau, kad tai nuliūdintų mamą.
Nesakyk jai.
Ji nusimins.
Jei ką ir moku, tai laikyti paslaptis.
Žinai, ką?
Čia buvo geras, taip.
Spardo mane be jokios priežasties.
Veiksmo vyrukas.
Imk.
Nagi, paimk. Taip.
Tik būk su juo atsargus. Jis pigus.
Ketinau paklausti, ar norėtum... Tikriausiai, tu...
"Pakartok!"
Tau pavyko. Gerai, tu laimėjai.
- Ei, atiduok man Sielasiurbį! Ei, grįžk! - "Pakartok!"
Tamsioji dvasia, kur bebūtum...
Hariet teis tavęs.
Taip.
Nebloga magiška atmosfera.
Drakono kraujo lašas? "Šventa žolė"? Ką naudoji?
Šalavijai iš "Costco".
Kai išeisiu iš kūno ieškot tos tamsios dvasios,
kad man į jį niekas nešoktų.
Nors nemanau, kad iki tol prieis.
Esu dariusi tai tūkstantį kartų.
Kai taip kalbi, imu manyti, kad nesi to dariusi nė sykio.
Esu.
Gal net kokį dešimt tūkstančių.
Kam didini skaičių? Dabar visai netikiu.
- Kaip aš tame dalyvausiu? - Patikėk, bu. Patikėk.
Jei manęs nebus ilgiau nei 10 min.,
paskambinkit šiuo varpeliu.
Jei pasiklysiu, tai padės man rast kelią.
Suprantat, man reik emociškai atsivert, kad ten patekčiau.
Tai mano šunelio nuotrauka.
Jį tragiškai išvežė gyvent į kaimą.
O iš tiesų jį suvažinėjo.
Sprogo kaip arbūzas.
- Liaukis! - Pala, ką?
Ką?
Pradėsime.
"Dvasios, aš ateinu su smalsumo intencija.
Atverkit man duris į savo dimensiją.
Saugokit mano kūną, kai iš jo išsivaduosiu.
Dabar mano dvasia įžengs į tikrovę vaiduoklių."
Galvok apie ką nors liūdno. Apie ką nors liūdno.
Eleonora?
Greisi! Ei, padėk man!
Tau čia ne vieta.
Ei!
Greisi, palauk! Noriu su tavim pakalbėt.
Vienas, du,
trys, keturi, penki, šeši, septyni.
Mielasis, žinai, kaip mėgstu bliuzą,
bet gal galima ko nors...
lengvesnio?
Jis nieko kita nenori klausyt.
Išgerk. Pasijusi lengviau.
Neleisk, kad jis tave čia sugautų.
Eleonora?
Greisi?
Greisi, turi man padėti.
Benai,
tai mano kaltė.
Tamsioji dvasia, kas jis?
Niekas nežino jo mirtingo vardo.
Bet jis - ne iš mūsų.
Jo galia šioje tikrovėje begalinė,
todėl daugelis mūsų esam priversti jam tarnauti.
Prašau, neleisk jam pasiimti paskutinės sielos.
Tada mes visi čia liksim įkalinti amžinai.
Palauk.
Jis ateina.
- Bėk iš čia! - Greisi!
O, ne, jis čia!
Sek paskui mane.
- Čionai! - Jis čia.
Duok man ranką!
Greičiau!
Greičiau čionai.
Slėpkis.
Ne.
Ne! Baikit.
Benai.
Manęs ieškojai?
Ne.
Palauk.
Ką?
Nėra ko bijoti.
Žinau, čia knibždėte knibžda
apgailėtinų sieliukių,
ieškančių to, ko nepavyko rasti gyvenime.
Ieškančių prasmės
ir bijančių imtis veiksmų.
Bet tu, tu kitoks.
Tu žinai, kad gyvenimas neturi prasmės.
Kad visus mus pakas.
Bu!
Jei padėsi man, duosiu tau tai, ko trokšti.
Ne!
Dvasių pasaulis šįvakar manęs nepriima.
Nėra prasmės bėgti.
Kenčia tik silpnieji, o aš žinau išeitį.
Sudarykime sandorį.
Tai nuvilia, bet...
Bet rimti dalykai prasideda vėliau.
Tai ne Benas.
Gali gauti tai, jo trokšti,
jei tik sutiksi.
Benai!
Čia aš, čia aš.
Viskas gerai.
Aš jį mačiau.
Jis nebuvo panašus į kitus vaiduoklius.
Greisis jo bijo.
Jie visi ten jo bijo.
Vaiduoklis, terorizuojantis kitus vaiduoklius?
Tai nesąžininga.
Ar ten nėra jokių taisyklių?
Ar jis panašus į žmogų?
Lyg ir.
Jis šlubčioja ir vaikšto su lazdele,
o savo galvą nešiojasi skrybėlės dėžėje.
Kuri dalis yra "lyg ir"?
Kas dar padėtų mums išsiaiškinti, kas tas "Vaiduoklis su skrybėlės dėže"?
Duosiu tau tai, ko trokšti.
Tas veidas dėžėje...
Su tam tikra išraiška.
Ji įsirėžė man į atmintį.
Kaip ten viskas atrodė?
Kaip vaiduoklių tikrovėje, ten buvo labai daug
gyvybės.
Noriu pasakyt, kad patekti ten nebuvo sunku.
Porą minučių man atrodė,
lyg čiuožtų stogas.
- Lyg būčiau išėjęs iš kūno. Elektra. - Lengvas virpulys, šiurpas.
Žinau, Hariet, kad tu tai moki,
bet aš, regis, labiau emociškai atsivėriau.
Ne, viskas gerai.
- Aš ribota. - Netiesa.
Yra kaip yra.
Šeimoje niekas netikėjo, kad turiu dovaną.
Ar tavo artimieji gyvi?
Trys seserys. Tyčiojosi iš manęs kiekvieną mielą dieną.
Vyresnėlė buvo siaubinga.
Vidurinioji - blogas žmogus.
O štai jaunesnioji sesuo...
Aš tikiu, kad ji pats Velnias.
Taigi,
žinau, kad su manim ne visada lengva.
Ne, ne dėl to, Hariet.
Jam reikia manęs.
Jis, regis, nori kad būčiau ta paskutinė siela.
Ne. Benai, pažvelk į mane.
Tu nesi vienas.
Mano žmona žuvo avarijoje.
Kokia ji buvo?
Pati geriausia.
Taip, ji buvo savimi.
Ir ji mėgo šokti.
Ji nemokėjo šokti, bet labai mėgo.
Ji buvo lėčiausia bėgikė pasaulyje.
Sakydavo: "Eime pabėgioti"
kramtydama sūrainį.
Aiškindavo: "Pasipildysiu angliavandenių."
Ji visus priimdavo.
O aš buvau...
Aš buvau priešingo būdo. Žmonės mane nervino.
Neturi jokių socialinių įgūdžių.
Tai tiesa.
Aš niekaip
nebūčiau tapęs tuo, kuo tapau, jei ne ji.
Tada vieną dieną ji...
Ji nusprendė nueiti nusipirkti bulvinukų.
Ji juos mėgo.
Pakvietė mane eiti kartu.
O aš negalėjau, nes buvau susinervinęs.
Turėjau baisiai daug darbo.
Taigi, aš...
Aš nesusivaldžiau.
Pasakiau: "Ne dabar, aš užsiėmęs."
Ir ji išėjo.
Panašu, kad pakeliui užsuko ledų
į mažą rajono ledainę.
Avarija įvyko
praėjus 20 min. po to,
kai ji išėjo iš namų, ir...
Todėl visas savo jėgas, visą energiją
skyriau to fotoaparato užbaigimui.
Nes labai norėjau dar sykį pamatyti ją.
Ji mirė viena.
Ir man atrodo, kad ji nežinojo, kad ją mylėjau.
Ne, aš esu įsitikinusi, kad žinojo.
Tikrai žinojo.
Dieve mano.
- Koks buvo tos moters cholesterolis? - Briusai!
Galit įsivaizduoti?
Sūrainis, bulvinukai.
Užsuko ledų.
- Druska, riebalai. - Dieve mano.
- Viskas. - Briusai.
Jai tikrai grėsė kapinės.
- Dieve mano! - Ačiū, Briusai.
Man to reikėjo.
Nežinau, ar nors vienas iš mūsų išgyvens.
Benas, matyt, jau pasmerktas, bet žinokit,
tai patirti nenorėčiau su niekuo kitu.
Pala, vaikine,
minėjai, kad jo veido išraiška
įsirėžė tau į atmintį.
Taip.
Man gimė mintis.
NAUJOJO ORLEANO POLICIJA
Mano draugą apiplėšė,
jis išgyvena dabar traumą,
ir kol jis nepamiršo,
norėtume nupiešti užpuoliko eskizą.
Jis buvo aukštas.
Susikūprinęs.
Itin liesas.
Plaukai kyšojo iš po jo cilindro.
- Cilindro? - Taip.
- Cilindro? - Cilindro.
Ne katiliuko ar kaubojaus skrybėlės.
- Kaip operoje. - Kaip mago, taip.
- Mago skrybėlė! - Iš jos tikrai ištrauktum triušį.
Akys?
Toli viena nuo kitos, arti, vidutinės?
Normalios. Vidutinės.
Vidutinės akys.
Bet esančios giliai akiduobėse.
Gilios akys!
- Giliai įdubusios akys. - Kaip meškėno.
- Aštraus žvilgsnio! - Tokios įkritusios.
Jo akys darė taip. Ir be vokų.
Giliai akiduobėse, be vokų.
- Kokia nosis? - Jos nebuvo.
- Jis neturėjo... - Be nosies!
Kam jam nosis?
- Jis šypsojosi. - Apiplėšęs jus žmogus šypsojosi?
Bet be lūpų.
- Tokia lyg nuolatinė šypsena... - Žinoma.
Panašiai... Tokia.
- Tokia. - Taip, būtent.
Be lūpų, kodėl gi ne? Kam jam lūpos?
Ar šis žmogus jus apiplėšė?
Taip greit nupiešėt? Nuostabu!
Žinot, ko trūksta?
Pavaizduokite jį su oda.
Apsilankymas policijoje apsimokėjo.
Alisteris Krampas.
Labai blogas žmogus. Labai blogas.
Nuožmaus nekilnojamojo turto magnato Adisono Krampo sūnus.
Žiaurus tėvas išspyrė mažą Alisterį iš namų,
už tai, kad šis neva per daug verkė savo motinos laidotuvėse.
Sakė, kad norėjo padaryt iš jo tvirtesnį vyrą.
Tėvo aukštuomenės bičiuliai berniukui atsuko nugaras.
Neturėdamas nei draugų, nei kitų artimųjų, Alisteris dingo.
Kur kas vėliau, paslaptingai mirus tėvui,
Alisteris grįžo būdamas turtingu magnatu,
pagarsėjusiu savo prašmatniais pokyliais,
į kuriuos kviesdavo jį išdavusius žmones.
Daugelio šių svečių paskui gyvų niekas nematė!
Žmonės šnabždėjosi, jog Alisteris užsiėmė kažkokia juoda magija,
reikalavusia kraujo aukų jo turtui ir galiai palaikyti.
Kūnai nebuvo aptikti,
bet, neištvėrę ilgų smurto metų, jo tarnai sukilo
ir nukirto Krampui galvą!
KRAMPAS NUŽUDYTAS!
Prieš kirvio smūgį
Alisteris prisiekė pakilsiąs iš kapo atkeršyti visiems.
Krampas, žudė būdamas gyvas,
dabar žudo būdamas miręs.
Mūsų laimei, jo senas namas buvo paskelbtas istoriniu paveldu.
Jis - už kelių valandų į šiaurę
ir dabar yra nakvynės namai.
Tai važiuojam ten, paimkim kokį Krampo daiktą, kad nereiktų mirti.
Adresą turime.
Pasiimsiu daiktus.
Aš žinau, kaip elgtis su tuo daiktu.
Grįšiu iki...
Pakartok!
- Pričiupsim jį. - Taip!
Tuoj mes viską užbaigsime.
Nagi! Kas tam spausdintuvui?
Metas.
- Jis veikia. - Įjungtas.
Ar dar kas nors tai mato?
Aš matau.
Jau paliekate mus?
Benai, čia adresas!
- Jei ištrūksi, varyk į Krampo dvarą! - O, ne!
Man patinka staigmenos.
Ir jums parengiau staigmeną.
Trevisai...
Slankusis smėlis!
Trevisai!
Dieve mano. Dinamitas!
Čia spąstai, ieškok išėjimo!
Šokam dabar.
Greičiau prie chimerų.
Trevisai, įsikibk į chimerą!
Mes taip ištrūksime.
Puikiai, laikykis.
Gerai!
Nežiūrėk žemyn.
Benai!
Ne šiandien, šėtone!
Atgal, šlykštyne!
Ne šiandien!
Briusai!
Jo dantys atrodo aštrūs, Benai.
Ei, panele iš paveikslo, ką mums daryti?
Kad ir ką darysi, daryk greitai.
Paskubėk!
Dar sykį apžiūrėkite tas lubas.
Arba gausite galą kaip mano vyras.
Ištrauk mus iš čia!
Sekundėlę, Trevisai!
Jis artėja!
Matai?
Lipk aukštyn ir ištrūksi!
Gerai.
Greičiau!
Neįsičiumpu.
Nagi, Benai.
Aš stengiuos.
Taip! Pagaliau.
Žiūrėk, ten Kentas!
Kentai! Ei!
Nueinu iki mašinos penkioms minutėms, paskui nebegaliu įeit į namą.
Kas nutiko?
Krampas neleidžia mums iš čia ištrūkti.
Briusai!
Briusai, kelkis!
Tvarka?
Pažiūrėkim. Ne.
Nusiramink.
- Ne. Krampas. - Nekelk galvos.
Aš vairuosiu. Nesijaudink. Nėra laiko.
Mielai paaiškinčiau, bet nėra laiko!
Nagi.
Lipam.
- Saugokis! - Gerai, gerai.
Aš per mažas mirti! Spausk!
Sunkiau nei atrodo!
Spausk!
Sau... O Dieve!
Aš nenoriu mirti!
Tiesiog važiuok!
Pedalą iki dugno!
- Greičiau nebegaliu. - Mus puola medžiai!
- Dieve mano! - Tikrai sunkiau nei atrodo.
Štai taip.
- Dieve mano. - Gerai.
- Žiūrėk, kur važiuoji! - Gerai!
Kas nutiko?
Mes jį radom. Jis nėra patenkintas.
O kaip jie?
Gal jie mums padės kaip tie iš paveikslo.
Briusai, laikykis.
KRAMPO DVARAS
Tai ne tik nakvynės namai, bet savininkai
Pet su Viku dar rengia vakarienės teatrą.
O Dieve.
Pone Vaiduokli?
Sveiki.
Gal galėtumėte palaukti mašinoje, kol mes sugrąžinsime jums dvarą,
kad jūs paliktumėte mus ramybėje?
Ačiū.
Po penkių minučių prasideda ekskursija.
Pačiu laiku.
Paimam vieną daiktą ir dingstam, aišku?
Viens, du ir viskas.
Ekskursija trunka apie tris valandas.
Į tualetą lakstyti griežtai draudžiama.
Ponas Alisteris Krampas norėjo pasistatyti prašmatniausią namą regione.
Pastebėkite, jog fojė nėra kur prisėsti,
nes jis nenorėjo, kad jam įėjus,
kas nors sėdėtų.
Ta lazdelė...
Ar ji priklausė Alisteriui Krampui?
Ne, ta lazdelė mano.
Aš ją naudoju itin asmeninėms reikmėms.
Ar čia yra nors vienas Alisteriui Krampui priklausęs daiktas?
Ne.
Tada ką mes čia veikiame?
O ši kėdė, jei matote, stalo gale
yra kur kas aukštesnė nei kitos.
Kėdžių kojas jis liepė patrumpinti,
o sau ant kėdės pasidėdavo pagalvių,
kad atrodytų aukštesnis už kitus.
Jis buvo toks smulkmeniškas, kad net imu jausti jam pagarbą.
Ar šios pagalvės - jo?
Ne.
Tai - trečios pono Krampo žmonos Margaretės portretas.
Margaretė portreto tapymo metu dar buvo jo meilužė.
Ir per šį paveikslą antroji žmona sužinojo apie romaną,
kai jis pakabino jį, kad ji pamatytų.
Būna ir taip.
"Nepasitikiu nė vienu vyru, kuris skaito,
ir nė viena moterim, kuri taškas, taškas, taškas, skaito."
Ar buvo sunku suieškot citatų ar...
Ar tos šukos priklausė Krampui?
Ne, čia kopija.
Tai kodėl jos stiklinėje dėžėje?
Gal norėtumėte vesti ekskursiją?
Ne.
Atsiprašau.
Privalau viską nutraukti.
Nes įvyko
žmogžudystė.
Alisteriui Krampui nukirto galvą.
Gal jo liokajus?
Ne.
Gal mergina iš miestelio?
Ją atsivedžiau aš.
Aš - Vikas, antras ekskursijos vadovas.
Scenos bei ekrano veteranas.
Papasakosiu daugiau tokių istorijų, jei eisime kartu į svetainę.
Pet su Viku - patys geriausi!
Žmogžudystė.
- Lažinuosi, kad ta galva mūsų kambary. - Aną sykį jos nebuvo.
Pala. Ką pasakėte?
Panašu, kad rado Krampo kūną, o galvos - ne.
O įtariamasis išėjo tuščiomis.
Taigi, žmonės mano,
kad jo galva vis dar čia.
Ačiū, bičiuli.
- Panašu... - Teks surasti galvą.
Taip.
Kaip ją rasim, jei niekas jos nerado 150 metų.
Yra kitas būdas.
Mes čia - ne vieni.
Gerai.
Smūgiuojam smarkiai.
Akmeninga žemė...
Sveiki.
Supratau, kad nežinau, kuo jūs vardu.
Benai, paprasčiau.
Kapitone?
O gal taip?
Ko jums reikia?
Gal jūs padėsit mums, o mes - jums?
Gerai, puiku.
Jis atsivėrė.
Gerai.
Puiku.
Parašykit ant veidrodžio, ką, norite, kad padarytume.
NUVEŽKITE MANE PRIE JŪROS
- Jūra! - Yra.
- Jūra. Mes galime. Tai gana paprasta. - Taip, galime.
Jei padėsit mums, nuvešim jus prie jūros.
Štai.
O ką galite mums pasakyti apie Krampą?
Gerai.
PASKUTINĖ KRAMPO SIELA TURI NORĖTI
IR JEI JIS JĄ GAUS...
SEKITE PASKUI MANE.
Patikėkite, beveik nesimokiau.
Ne, nedainuokite, prašau.
Puiku. Be išėjimo.
Minutę.
Aš ten netilpsiu.
Aš irgi.
Ne.
Norit, kad ten lipčiau?
Juokaujate? Aš vaikas!
Taip, tiesa,
ir neprivalai ten leistis.
Tačiau
- privalai ten leistis. - Privalai.
- Viskas gerai? - Ne! Tai siaubų tunelis!
O, ne!
IŠDYKUSI TARNAITĖ IŠDYKAUJA IR GULĖDAMA KAPE
Viešpatėliau.
NUOLAT KLYSTANTIS LIOKAJUS DABAR ILSISI PO ŽEME
Čia jis paslėpė visus kūnus.
- Trevisai? - Trevisai, kaip tu ten?
Trevisai, ar viskas gerai? Kaip tu?
Gerai, taip.
Tikiuosi, namuose viskas gerai.
Žiūrėk.
Kas ten?
Bulvinukai.
- Tai dvasios mirktelėjimas. - Parodyk.
Ne.
Čia mano pipirai su sūriu.
Man pasirodė kaip bulvinukai.
Dieve mano.
Ar spėjom?
Kol kas atrodo normaliai.
Normalu čia reiškia siaubinga.
Klausyk, jei negrįšim po dviejų valandų -
nemaniau, kad tai sakysiu -
kviesk policiją.
Palauk.
Minutėlę. Palauk.
Trevisai, lik mašinoj, gerai?
Bet aš taip stengiaus! Radau cilindrą.
Leisk eit kartu.
Klausyk, Trevisai, tai per daug pavojinga.
- Tiek to. Paskambinsiu tėčiui. - Gerai.
Lik čia, girdi? Duokš.
Pirmyn.
Kentai, eime, žmogau. Ko tu...
Jei prireiks egzorcizmo, mums šakės.
- Kodėl... - Nes aš tame nieko nenutuokiu.
Joks aš ne kunigas!
Dirbu Helovino prekių parduotuvėje.
Taip apsirengęs užsidirbu monetą kitą.
Visi mano, kad jų namai apsėsti,
tai aš nueinu, pašlakstau švęstu vandeniu ir gaunu šlamančių.
Aš apgavikas.
Atleisk man.
Tu...
Nežinau, kas esi ir man nerūpi.
Žinau tik tiek...
Kad man padėjai!
Tu man padėjai įžvelgti savyje tai, kad buvo naudinga.
Tu mane to išmokei.
Ir kad ir kas bus tame name,
mes be tavęs nesusidorosim, supranti?
- Ne. - Tėve Kentai.
Aš tavęs paklausiu.
Nori tapt didvyriu?
- Ne. - Matai?
Negali naudoti mano žodžių prieš mane.
Eime! Pirmyn!
- Eime, mielasis. - Man reik išgerti.
Jau beveik vidurnaktis.
Hariet netrukus darys išvarymą.
Hariet?
Bijau...
Briusai, liaukis vieną sykį.
Kur visi?
Namas tuščias. Viskas baigta.
Hariet toje knygoje rado kažkokių burtų.
Čia vyko tikra velniava,
bet kova visada naudinga
charakteriui stiprinti.
O kur Hariet su Gabe?
Parduotuvėje.
Irisai.
- Išvyko nusipirkt irisų? - Taip!
Išvyko apsipirkti! Gerkit!
Ačiū, nenoriu.
Važiuoju pas jas.
Ir liko jie dviese.
Kažkur juk turi būt laiminga valanda.
Laiminga valanda.
Kokia vaizdinga frazė.
Laiminga valanda!
Tėti...
man baisu.
Ar čia jo cilindras?
Ne, čia tik kopija.
Gali parodyt?
Briusai, kas tau?
Štai kas dabar bus.
Tu man atiduosi skrybėlę.
Išeisi iš šio namo
ir niekada čia negrįši.
- Aš čia. - Kur Trevis?
- Atiduok skrybėlę! - Briusai, ne!
Atiduok!
- Atiduok! - Ne!
Geroji knyga!
Atrišiu tave, Hariet. Ir Gabę. Sekundėlę.
Trevisai!
Mergyt, tu greita!
- Pilnatis. Krampas - labai stiprus. - Hariet, pradėk išvarymą.
- Gerai. - Tau pavyks.
Kai vyriai girgžda beduriuose kambariuose
ir keistas...
Ačiū už pagalbą, profesoriau.
Briusai!
Šis prakeiktas namas mane smaugia.
Atėjo metas man išeiti.
Aš paimsiu skrybėlę.
Velniop skrybėlę.
Čia gyvena 999 sielos!
Bet atsiras vietos
ir dar vienai.
O galėjai
būti tu, Benai.
Trevisai? Kur Trevisas?
Trevisui viskas gerai. Jis mašinoje, kalba su tėčiu.
Ką? Negali būti.
Gabe, jis kalbasi su tėčiu.
Jo tėvas mirė, Benai.
Prieš daugiau nei metus.
Staigmena!
Sūnau, pasiilgau tavęs. Noriu su tavim pasimatyti.
Aš irgi noriu.
Bet kaip?
Jau turiu nesipriešinančią sielą.
Dieve mano!
Nenorėčiau būt blogu šeimininku ir pabėgti,
bet manęs laukia susitikimas.
Nesijaudinkite, vieni neliksite.
Puiku. Jis buria vaiduoklių armiją.
Mano draugai jums aprodys namus.
Ate.
Trevisai...
Mums reikia tos skrybėlės.
Hariet, eik pakalbinti Madam Leotos.
Gal ji žinos, ką daryt.
- Gabe, mes su tavim surasim Trevisą. - Taip.
Briusai, tu liksi čia, gerai?
Pačiupsi skrybėlę, vos tik vaiduokliai dings.
Kodėl jie turėtų dingti?
Nes tavo užduotis svarbiausia, Kentai.
Tu nukreipsi jų dėmesį.
Laikas baigiasi!
- Eime, greičiau. - Eime.
Kentai,
aš tavim tikiu.
Leota!
Trevisai!
Jis tyčia atskiria Trevisą nuo mūsų!
Trevisai.
Tėti?
- Gabe! - Benai!
Metas.
Prieikit arčiau.
Nes jums turiu parengęs egzorcizmą.
Pradedam.
Lai nelabieji palieka šiuos namus.
Madam Leota?
Mums reikia jūsų pagalbos.
Mėginau jį išvaryti, bet jis stiprus.
Vienintelė išeitis -
suvienyti mūsų jėgas.
Privalai mane išlaisvinti.
Jūs paklūstat Kento galiai!
Ipso facto. Carpe Diem.
Dinkit dabar pat!
Taip ir maniau.
Egzorcizmas praėjo jums pro ausis. Žinot, kodėl?
Nes jūs, kvailiai, nesuprantat lotyniškai.
Tęsk, tai veikia.
Neišmanėlių šutvė.
Būtent. Idiotai.
Man galas.
Greisi, man reikia tavo pagalbos.
Padėk man surasti Trevisą.
Ei, Greisi.
Ei, privalai man padėti.
Čionai.
Tikrovės susilieja, o mes rasim trumpesnį kelią.
Mano knygoje yra vienas užkerėjimas.
Bet jį turi skaityti tik itin talentingas žmogus.
Tu gal netiki savimi, užtat aš tikiu tavim.
Išlaisvink mane, ir aš padėsiu tau išvaryti jį.
Trevisai? Ar čia tu?
Tėti, aš čia.
Ne.
Briusai, greičiau!
Ilgiau sulaikyti jų negaliu!
Ne!
Surasiu kitus.
Benai, sėkmės.
Ačiū, Greisi.
Trevisai!
Trevisai, duok man ranką.
Aš einu pasimatyti su tėčiu.
Klausyk, aš suklydau, girdi?
Buvau neteisus. Tavo tėčio čia nėra.
Man labai gaila, bet neturime laiko, supranti?
Nagi, duok man ranką.
Ne, aš girdžiu jį.
Trevisai, kas toks šis vyras?
Ei, tu pats pagalvok. Pagalvok.
Tavo tėtis norėtų, kad tu būtum sveikas ir saugus kartu su mama.
- Turi patikėti manimi. - Ne, man čia nepatinka!
Žinau, bet jūs su mama
išvyksit į visai naują vietą.
Man niekur nepatinka!
Be jo man niekas nepatinka.
Klausyk, Trevisai,
žinau, kokį skausmą jauti. Aš jį irgi jaučiu.
Bet būk geras, pasitikėk dabar manim, gerai?
Ateik, papasakosi man apie savo sielvartą.
Sielvartausime kartu, kol nieko neliks.
Trevisai, ar ilgiesi manęs?
Juk tavo tėtis tave myli, tiesa?
Vadinasi, jis nori, kad gyventum laimingai!
Eikš, Trevisai.
Ateik.
Nagi!
Trevisai, netikėk juo. Jis - ne tavo tėvas.
Nesileisk jo įkalbamas. Nagi, tau pavyks.
Mes ir vėl galim būt kartu! Nedaryk to!
Jis minta tavo sielvartu. Turi jį paleisti, Trevisai.
Turi paleisti.
Gerai, tau pavyks, tu sugebėsi.
Sugebėsi.
Ne. Prašau, nepalik manęs.
Nagi. Puiku.
Viskas gerai.
Aš tave laikau.
Viskas gerai. Tu sveikas. Taip?
Taip.
Nekaip atrodo.
Greičiau, Trevisai. Mums pavyks.
Sėkmės! Apačioje - išėjimas.
Trevisai!
Ačiū Dievui!
- Bėgam! - Greičiau!
- Mama! - Bėk, bėk!
Bėk!
Sakiau jums,
kad visi keliai veda pas mane.
Ir leisk tau paaiškinti.
Aš arba vaikysiuosi šį berniuką ir jo mamytę visą amžinybę,
arba tu keliausi su manim.
Tau tereikia
sutikti.
- Ne. - Benai.
- Neklausyk jo. - Neleisiu jam kenkti Trevisui ir tau.
Nedaryk to, Benai, prašau.
- Nereikia! - Benai, ne!
Pakaks. Viskas.
Tik pažiūrėkite į save.
Tikrai taip norite švaistyti amžinybę?
Vaikytis žmones?
Žinot, ką? Jūs visai nebaisūs.
Ir... Na, tu esi gana baisus.
Gali nusisukti, kol baigsiu kalbą?
Ačiū.
BENAS MATIASAS
Puikus sprendimas, Benai.
Tau niekas nepadės sulipdyti tai, kas tavyje sudužo.
Krampas naudojasi jumis.
Jis išnaudoja jus savo nešvariems darbams, ir dėl ko?
Kad liktumėte uždaryti šiame name amžinai?
Patikėkite, aš pažįstu apgavikus.
Po teisybei, visa tai - apgavystė.
Šis vaikymasis - tik dėmesio nukreipimas.
Kol mane vaikėtės, mes ištraukėme skrybėlę.
Tai gal surizikuokite
ir stokite laiminčiųjų pusėn?
Gal sukilkite vieningai
ir paklauskite savęs, ar esate pasiryžę tapti didvyriais?
Dieve mano.
Tu pažadėjai,
kad paliksi juos ramybėje visiems laikams?
Man tereikia tavo sielos.
Žinai, ką turi daryti.
Gali juos išgelbėt.
Benai! Tu čia turi draugų!
Vos tik tau įžengus į šį namą,
iškart pajutau tavo sielvartą.
Žinau, ko ilgiesi.
Neklausyk jo.
Ištark tai!
Aš sutinku!
Duok ranką
ir susitiksi su savo mylima Alisa.
Nes šioje tikrovėje
tu nieko neturi.
Hariet?
Per vėlu.
Nebūčiau tokia tikra, Krampai.
Tu mane įkalinai.
Metas atsimokėti už šią paslaugą.
Aš ją išlaisvinau.
Man pavyko.
Apgailėtina.
Pulkit juos.
Turėsite praeiti pro mane.
Sakydama "mane" ji turi mintyse "mus"!
Jūs išdavėte mane paskutinį kartą.
Pasigailėsite.
Turiu skrybėlę!
Briusai!
Sustabdykite jį!
- Nešk ją mums. Reikia jį išvaryti! - Taip.
Įgrisai man, seni.
Sunaikinkit juos!
- Briusai! - Briusai!
Vis tiek reikia skrybėlės gabalėlio.
Aš galiu padėti.
Ne, Trevisai!
Lauk...
Ateinu, Briusai!
Padėkit Trevisui!
- Čionai! - Čia!
- Ateinu! - Pakaks.
Teks pačiam.
Palauk. Tu teisus.
Tu visiškai teisus dėl manęs, dėl mano sielvarto.
Imk skrybėlę.
Šie žmonės...
Nepabėgsi.
Jie negali išvaduot manęs iš sielvarto.
Atbėgu!
- Turiu! - Hariet, turi tam galios.
Pribaik jį!
Bet jie gali išvaduot mane nuo tavęs.
Kai vyriai girgžda beduriuose kambariuose...
kur oras mirtinai sustojęs...
šios sielos nebus išstumtos.
Grąžink jas į paskutinę jų poilsio vietą!
Benai. Ne.
Taip! Dar sykį!
Grąžink!
Kankinsiu tavo draugus visą amžinybę.
Pakartok!
Grąžink!
Benai!
Eime su manim pas tavo žmoną.
Tai paskutinis tavo šansas pasakyt Alisai, kaip ją myli.
Ji žino.
Benai.
Ne.
Taip!
Mums pavyko! Eikš, baisuokli.
Manau, atgavot savo namą.
Benai!
- Tau viskas gerai! - Tu toks šaunuolis.
Ačiū tau.
- Ateik čia. - Buvai toks drąsus. Didžiuojuosi tavim.
- Benai, kaip istoriniuose romanuose. - Be tavęs mums nebūtų pavykę.
Dabar jūs laisvi!
Laisvi grįžt į savo vaiduoklišką tikrovę.
Nagi!
Išnykit!
Teks pakalbėti apie ribas.
Jaučiu, kad daugelis šių vaiduoklių nenori iš čia išeiti.
O tu?
Kerai tuoj išsisklaidys.
Aš grįšiu į savo krištolinį rutulį.
Ne, jame gana erdvu.
Mano vieta šiame name.
Taip, šie vaiduokliai tikrai nenori palikt šių namų.
- Tegu lieka. - Na, žinai,
kažkam reikia juos pagloboti, tiesa?
Bum.
Viskas gerai.
Eik, nebijok.
Eik.
- Labas. - Labas.
Išdalink jos daiktus, gerai?
Kažkuri moteris iš mano parapijos labai apsidžiaugs.
Tu neturi parapijos.
Vis tiek man patinka dalintis.
Kaip tu?
Gerai.
Sėkmės.
Iki vakaro.
Ei.
Sveikas.
Labukas.
Koks tu gražus.
Ką ten turi?
Koks tavo vardas?
BULVINUKAS
- Atsiprašau, vėluoju. - Labas!
Užtruko paskaita,
bet štai.
Mačiau, gavai darbą.
Priešais tave - naujoji Naujojo Orleano ligoninės gydytoja.
Taip!
Vadinasi, jūs liekate?
Aš dar aną savaitę galėjau tau tai pasakyt, širduk.
Kam tau mediumė draugė, jei jos neklausi?
- Faktas. - Benai.
Sveikas!
Sveikas.
- Smagaus Helovino. - Smagaus Helovino.
Pasakyk jam.
Pasakyk. Gera žinia.
Mane išrinko klasės viceprezidentu.
Ką?
Ką? Tai nuostabu!
Ir spėk, ką įšventino į pastorius?
Jei netyčia turėsi draugų, norinčių tuoktis.
Aišku.
Ateikite gi greičiau. Aštrus troškinys vėsta.
- Puiku! - Gerai.
Galiu užeiti?
Benai, turiu įspėti tave, kol neperžengei slenksčio.
Tai gali pakeisti visą tavo gyvenimą.
Mielai sutinku rizikuoti.
Tuomet užeik.
Gerai.
PABAIGA
Gražu!
Į sveikatą.
Už pomirtinį gyvenimą!
Už pomirtinį gyvenimą.
Už gyvenimą!
Tik pažiūrėkite.
Nuostabu.
Vertė Egidija Namavičė