Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vítejte, smrtelníci pošetilí, v New Orleans,
v městě paranormálních aktivit,
kde chmurné pohřby končí oslavami.
Kde smrt není koncem,
ale novým začátkem.
A i truchlení je bránou k radosti,
jste-li ochotni projít skrz.
Je 23:58! Je to tady.
Promiňte, barmane?
Pardon, barmane, ale dáte mi drink?
Prosím.
Vezměte si můj.
Pak ho nebudete mít vy.
Nevadí. Já moc nepiju.
A co se podělit?
Jo.
Jste tu s někým?
Jo.
Jsem tu s kolegy.
Sedí za mnou. A chovají se divně.
A co děláte?
Jsem astrofyzik.
Takže
raketový inženýr?
Spíš optik. Navrhuju čočky.
Dělám na vzorci ke zmapování temný hmoty
kombinováním známých instrukcí,
s kvantovou mechanikou.
Je to fakt komplikovaný...
To zní, jako byste chtěl vidět neviděné.
Přesně to bych chtěl.
Ale vy jste to líp vystihla.
Díky. Já vlastně
dělám to samý.
Průvodcuju po strašidelných místech.
Ale to vůbec není to samý.
Není. Ale je to podobný.
Pomáhám lidem vidět, co vidět není.
Lítat duchy povětřím.
- Přízraky... - Deset.
- ...strašidla procházet zdí. - Devět! Osm!
- Posednutí. - Děláte si ze mě legraci.
Sedm!
- Ale přijďte se podívat. - Šest! Pět!
- Jo. - Čtyři!
Rád.
Tři! Dva! Jedna!
Šťastný Nový rok!
Jsem Ben.
Alyssa.
Bene?
Bene!
Bene?
Nerad bych ti dělal tvůj blbej den ještě blbějším,
ale tvoje karta nefunguje.
Proč myslíš, že mám blbej den?
Proč si to myslím?
Protože smrdíš včerejškem.
Na.
Kolik jich tam číhá?
- Sedm. - Jo, sedm.
Proč za ni průvodcuješ?
Propašuju tě ven zadem.
Ne. Šli by za mnou.
Jako vždycky.
Jo.
Vy jste Ben! Náš průvodce?
- Jo. - Já jsem ze Syrakus.
Uděláme si prezenci.
Chci slyšet T-A-D-Y, „tady“.
Nic jinýho slyšet nepotřebuju.
- Je tu s námi John Peluso? - Přítomen.
Už 50 let dělám účetního.
A co má bejt?
Zdá se, že tu máme Carol.
Tady!
Já jsem Carol. Vy jste Carol?
Taková náhoda!
Carol je běžný jméno.
Nestrašilo v tomhle domě kdysi?
Tohle je dějepisná vycházka.
Budu věci ukazovat a vyprávět o nich.
Žádný strašidla.
No,
slyšela jsem, že v té katedrále straší duchové!
Duchové neexistují.
Ale já na duchy věřím.
Má teta byla milovnice ptačího světa a zbožňovala kolibříky.
A co jsme viděli na jejím pohřbu?
Kolibříka!
Dobrá, vy dvě,
teď vám něco prozradím.
Prošel jsem každej „strašidelnej dům“
v tomhle děsně strašidelným městě.
Byl jsem i tam, v tý budově. 72 hodin.
Víte, co tam bylo?
Nic. Ani ťuk.
Duchové nejsou. Jsme prach a v prach se obrátíme!
Pardon.
Omlouvám se.
Tak jdem.
Vítej doma.
To jsou stěhováci.
Jo, jsme tady. A kde jste vy?
Čtyři hodiny za námi? Vyjeli jsme stejně.
Chápu, že jste měli oběd,
ale tohle spíš vypadá na večeři a kino.
Dorazte co nejdřív.
Stěhováci.
Travisi?
Jsem tady, mami.
Prohlížím si dům.
Je čas. Někdo tu je.
Všichni na svá místa.
On nás vidí.
Až to tu opravíme, bude to tu jedna báseň.
Bezva.
Vybereme ti pokoj?
Asi v prvním patře.
- Líbí? - Ne.
Tak to ne.
Vítej doma!
Ne!
Broučku, copak je?
Tenhle dům je strašidelný!
Počkej.
Vím, že to tu není tak útulné, jak jsem doufala,
ale za světla to tu snad bude hezčí.
A teď zapálím vanilkovou svíčku, a hned nám bude mnohem líp.
Opravdu?
Broučku, ráda bych, abys tomu domu dal šanci.
Tady jsme teď doma.
Ne. Nejsme.
Ne.
Honem. Naskoč do auta.
- Připoutej se. - Proč mi to...?
- Klid. To zvládneš. - Dobře.
- Máma je s tebou. - Tak jo.
Staré domy jsou fajn, ale tohle je moc!
Brzy nashle.
STRAŠIDELNÝ DŮM
Jdu tam, Alysso.
Promiňte. Znáte pána, co tu bydlí?
Jo. Moc přátelskej není.
Haló?
- Tak takhle žije génius. - Co tady chcete?
Klid. Nejdu krást.
Já prahnu jen po pokladech Nebe.
Co za psychopata vleze druhýmu do domu?
Pardon. Vím, příležitost obvykle na dveře klepe, ale někdy čekat nelze.
- Jako teď. - Co?
Proč máte tu kočku?
- Není vaše? - Ne.
A já myslel, že je. Chtěla dovnitř.
Tak běž, běž, micko. Do světa.
Zřejmě ji přitahovala ta pozitivní energie,
co vyzařuje z tohoto
okouzlujícího příbytku.
Neotevřeme si okno?
Jsem otec Kent, těší mě.
Dobrý den, Kente.
- Směl bych se posadit? - Ani náhodou.
Dobře.
Jeden dotaz a odcházím.
Chcete být za hrdinu?
Ne.
- Zažít neuvěřitelné? - Sbohem.
Dvě slova.
Spektrální fotografie.
Jo.
To vás zaujalo?
Protože mě tedy ano.
Vy jste vážně vynalezl fotoaparát dost silný na to,
aby zachytil takzvané záhrobní částice?
Tak jsem to nenazval já, ale novináři.
Každopádně odborná obec se mi vysmála.
A co dr. Frankenstein?
To byl vědec, a odborná obec na něj šla s vidlemi.
A proč?
Protože chtěl něco stvořit.
Stvořil monstrum.
Který, jestli se nepletu, zabilo pár lidí.
Pro jednoho je to monstrum, pro druhého halloweenský kostým.
- Stačilo. Tamhle jsou dveře. - Vyslechněte mě.
Volala mi jistá moc milá dáma.
Má malého synka.
Prý jim v domě straší.
Chtěla po mně, abych tam provedl vymítání,
ale já soudím, že to chce experta
na paranormální jevy.
- Jsem průvodce. - Jste Ben Matthias.
Ve vesmírném středisku jste stavěl dalekohledy.
A předtím jste byl astrofyzikem v CERNu.
A teď děláte průvodce?
To je, jako kdyby Michael Jordan hrál baseball.
Vrátíme vás zase zpátky do hry.
Na správnou pozici.
Tý ženský zřejmě šplouchá na maják.
Žádný strašidla neexistujou.
A co vám to udělá?
Je to jen hodinka na sever. Cvaknete to tam tím vaším foťákem
a oba je uklidníte.
Nebudu se nikam hodinu kodrcat...
Zaplatí.
2 000 dolarů.
Kde to je?
Prachy nesmrdí.
Já to mám stejně. Ale pšt!
Ať nic neslyší.
Ten tam nahoře všechno vidí
a mě si drží pěkně zkrátka.
- Jo, ale ne dost. - Poslyšte.
Já jsem expert přes víru
a ve vás víru mám.
My dva jsme každej úplně jinej, ale přitom nám to náramně klape.
To jo.
A já vymyslel můstek mezi tvou prací a mou.
Někde ho tu mám.
Co to děláš?
Čočka.
- Tak čočka! - Patrně.
Je kvantová.
Když bude fungovat, jak má,
změní nám to život.
Fajn, nahodíme foťák.
Co je?
No jasně. Chcípla baterka.
- Ben? - Gabbie?
- Jste tady! - Těší mě. Jedu pozdě.
Na cestu se navalila mlha, fakt divná, ale...
- Jo. Proto tu jste. - Já vím.
Stát!
Než do domu vstoupíte, musím vás varovat.
Je to tu zlé, vážně zlé.
A i když vás potřebuju,
můžete jít.
- Ne. - Měl byste odejít.
- Můžete. - Jen klid.
Já mám pro strach uděláno.
To říkáte teď.
Ale upřímně,
tohle vám může obrátit život naruby.
Jednou sem vkročíte a konec.
Pak už není cesty zpět.
To je riziko, který jsem ochotnej nést.
Co se týče platby...
Bezva.
Tak jo.
Pecka!
- Jo. - Tolik peněz jste mi dávat nemusela.
- Nevím, jestli si to můžu vzít. - Jen berte.
Tak dobrá, jen beru.
Nechcete mi o tom domě říct něco víc?
Uděláme si prohlídku.
- Tak jo. - Jo.
Tak jo.
Kdo jsou ti dva?
Nevím. Ale ptala jsem se.
O tomhle domě koluje spousta barvitých teorií.
To je můj syn.
Spíme tady. Z nějakého důvodu je tu bezpečněji.
To jste tu jen sami dva?
Víte, jeho otec...
Ahoj, broučku!
Čau, borče.
Nevylezeš a nepozdravíš pana Matthiase?
Co to tu máš?
Obranný val.
A máš na tom valu
i Akčňáka?
Kdo je Akčňák?
Neznáš Akčňáka?
Toho s tou botou?
Víte, o kom mluvím?
- Jako zbraní? - Jo.
Jako zbraň má botu.
A má tu hlášku,
„Ještě jednou! Ještě jednou, chlape!“
Nevzpomínáte si?
To je jako abuelita se svým chancla!
Viděl jsem ho kdesi ve slevě.
A co vy?
Já byla doktorka v New Yorku.
Matka byla odtud.
A chtěli jsme začít znovu.
Já se chtěla vždycky vrátit
a otevřít si tu penzion.
Tak to byla nepěkná involuntární reakce.
Vadí vám penziony?
Jsou fajn.
Nesnáším, když se v domě potkávaj cizí lidi
a vyměňují si zdvořilosti.
„Jak se daří?“ Bla, bla, bla.
Upřímně, pro mě je to hotová noční můra.
To je milé. Díky.
Nemáme moc velkou rodinu.
Tak jsem si na netu našla tohle.
Doufala jsem, že takhle můj synek
potká nové a zajímavé lidi.
Těžce si hledá přátele.
Já taky.
A pak to začalo být
- zlé. - Příšerné.
Jo.
Otec Kent zmínil, že máte nějaký zvláštní foťák.
No jo.
Začneme třeba tady.
Počkat! Foťte bez blesku!
A
proč?
Nemají to rádi.
Co začít raději v jídelně?
Zrovna
jsem je zasunula.
Je zase tady.
Střílíte si ze mě?
Přijde vám to vtipný?
Srandičky.
Kouknu, jestli je v něm duch.
- Ne. - Nesahejte na něj.
Nesahat!
Nic.
- Uděláte foto? - Foto?
Jo.
Kvůli tomu tu jsem.
Teď nedělá nic,
ale normálně se ta bysta otáčí a sleduje vás.
- Fakticky děsivá. - To je.
Třesu se strachy.
A pak sklep.
Občas pocítím bodavou bolest
v obou bocích, když tudy procházím.
Přeběhnu to.
A je to.
Tak jo.
Dobrá.
Jestli chceš jít zpátky dolů a počkat ve stanu, můžeš.
- Ano? - Ne.
Chci jít s vámi.
Dobře. Mamka tě chytí.
Ty to dokážeš.
Jsi můj hrdina.
To nic! Jsem tu.
Neboj se.
Broučku.
Zkuste přejít, když je to tak jednoduché.
- Já bych to přešel... - Koukni se na mě.
...krok za krokem.
Stává se to po půlnoci.
Jasně.
Ten pán je odborník?
Očividně ne.
Už dobré? Neboj.
Jen to dopočítám, ale vypadá to slibně.
Dobrá zpráva.
Nestraší tu.
Vím, že to může děsit.
Velký starý dům,
v noci vrže, táhne tu.
Ale podlehli jste takzvané
síle sugesce.
Asi bych se měla uklidnit, viďte?
Zkuste to.
Pokud duchové existují, co jsou zač?
Nejsmrtelnější úlovek...
Bouře se nám konečně utišila. Můžeme začít.
Vyrážíme na kraby.
Připravte si hrnce. Krabí sezóna roku 2018 začíná.
Nemám pravdu?
Souhlasím.
Dva dny po vyplutí...
Pro ty, kteří v duchy věří, jsou stejně skuteční jako lidé.
...chystá podniknout výlov posledních krabích pastí.
Jdem na to, šampione.
Jak zjistíme, tyto koule, domnělé energetické signatury
mohou být obyčejné...
A plujeme domů.
Co?
Ale jak...
Dobrý den. Vy jste Ben, že?
Ne.
Zkusíme to znova. Bez blesku.
Síla sugesce.
Zlej sen, Bene.
Měl jsi jen zlej sen.
Co se to děje?
Co?
Sleduješ mě?
Tak jo. Všechno bude zase fajn.
Ne!
Vrať se!
Tak a je zpět.
Něco za mnou šlo domů!
Pojď, broučku. Usteleme mu.
Ne! Počkejte!
Ne.
Říkám,
že za mnou
šlo něco domů!
Když mi poprvé došlo,
co se v tomhle domě děje,
utekli jsme.
Myslíte si, že chci, aby můj syn žil ve strašidelném domě?
- Ne, to je blbost. - Ne.
Ale bylo jedno, kam jsme šli.
Strašidla,
a já počítám, že jich tu bude víc,
jsou jako
štěnice.
Chytí se vás a nepustí.
Odjeli jsme z města, střídali hotely,
ale to strašení bylo horší a horší.
Donutila nás vrátit se jako vás.
Mohla jste bejt upřímná a říct mi,
že domů se už nevrátím.
Ne.
Sám jste vešel. Já vás varovala.
Kdybyste řekla, co se tady děje...
Ahoj.
Mohla jste to říct, než jste mě nechala odejít.
Bylo by mi vás líto,
kdybyste si nevzal ten balík peněz
za čmárání nesmyslů a vybitý foťák.
Tak to bylo.
Koláč?
I když je už pozdě.
- Jsou dobré. - Jsou.
Mám dítě.
Kamkoli se večer hne,
má v patách strašidla.
Udělám cokoli, abych svého syna ochránila.
Chápu,
ale na to jsem krátkej.
Tohle chce exorcistu.
Ten už tu byl.
A stalo se mi to samé.
Bože můj.
Bene, vítejte.
Překvapení!
Vy v tom jedete taky? Vy jste o tom věděl?
Copak nejste kněz?
Co na to říct? Cesty Boží jsou nevyzpytatelné.
Ne, vy jste křivák!
- A vy zaplacen. - Ale ne dost.
Já se ptal, jestli chcete být za hrdinu.
A co jsem řekl? „Ne!“
Ale vaše oči říkaly ano!
Moment.
Říkal jste, že je to expert.
- Expert? - Je to expert.
Jen potřebuje od kouče Kenta trochu vzpruhy.
Funguje ten krám, nebo ne?
Jednu fotku jsem udělal.
A slepí prozřeli.
Nejdřív jsem si nebyl jistej,
ale je to ten námořník z toho obrazu nahoře.
Sláva Pánu!
Víte vy co?
Pomocí Benova foťáku
můžeme identifikovat každé strašidlo v tomhle domě,
zjistit, čemu čelíme, a pustit se do boje.
Proč se pouštět do boje?
Není lepší spíš zjistit,
proč jsme tu lapený a jak se dostat ven?
K boji dojde, ať se nám to líbí, nebo ne.
Jste příliš negativní.
Protože se odtud už nikdy nedostanem.
Proč ta depka?
Náš duch chtěl, abychom se vrátili.
Můj taky.
Můj zrovna tak.
Duch ženy, chyběla jí půlka tváře,
nebylo jí rozumět, ale mlela: „Rať se!“
Oni nás nechtějí strašit.
Chtějí nás mít tady.
- Je půlnoc. Honem. - Jo.
Co se děje?
Po půlnoci se držíme spolu v obýváku.
Je to bezpečnější.
Otec Kent má modrý gauč.
Jo, ale
rád vám ho uvolním.
Jen že mám špatná záda z toho, kolik nohou jsem umyl v Kalkatě.
Gauč je váš.
Spěte dle libosti.
Jestli nás tu chtěj, půjdu zjistit proč.
Kam to jdete?
Po půlnoci tu nemůžete chodit! Porušujete pravidla!
Mami!
Ty lidi jsou...
Je tu někdo?
Gabbie?
Travisi?
Ne.
Vystrašil jsem tě?
Dobře, měl by ses bát.
Bude nadšený, že vás tady má. Hosty miluje.
Bene, jste...
- Co? - Jste v pořádku?
Na tohle sami nestačíme.
Musíme si sestavit Tým snů.
To bude naše přezdívka.
Myslím, že ta už je zabraná.
Nejdřív musíme zjistit, co se v tomhle domě stalo.
Pokusil jsem se kontaktovat slavného odborníka
na stará panství v této oblasti.
Už umřel.
Tak jsem zaimprovizoval, to k Týmu snů patří.
Zjistil jsem, že na místní univerzitě učí profesor,
jenž napsal knihu o strašidelných domech v Louisianě.
Prodal jen devět výtisků,
ale ještě žije.
Profesore?
Jestli jste přišli diskutovat o známkách,
- tak čelem vzad a zmizte. - Ne.
Jinak vám je ještě zhorším!
Nejsme studenti. Máme na vás otázku, pane.
Víte něco o tomhle domě?
Věda začíná pozorováním.
Takže všechna ta strašidla vyfotíme.
Ať víme, s kým máme tu čest.
Prima. A pak budeme potřebovat někoho,
kdo s nimi umí komunikovat.
Senzibilku.
Našel jsem jednu v naší cenové kategorii.
VSTUPUJTE POUZE POZITIVNĚ NALADĚNI
Seance pořádá jen na rodinných oslavách,
ale na internetu má dobré skóre.
Udělejte si pohodlí.
Kdo je Mitchell?
- To nevím. - Přemýšlejte.
Ve farnosti mám mnoho lidí. Je možné...
Žádnýho Mitchella nezná.
A co Giovanni?
- Ne, nikoho takového... - Gary?
Nesetkal jste se s někým jménem Gary?
Co kdybychom to vzali podle abecedy?
Nikdo tedy jménem Gary?
Je dobrá. Jste dobrá.
Ne, můj bratranec je Gary. Bydlí poblíž.
- Děkuju mockrát za připomenutí. - Lžete.
Žádnýho Garyho neznáte.
Nepotkali jste dámu jménem Gabbie?
Srábek musí bejt do setmění doma!
Proč musíš domů tak brzo?
Viděl jsem, jak tě honili.
Doprovázeli mě domů.
Jen mě chtěli
líp poznat.
- Jo. - Koukám, že máte práci.
V tom domě došlo k řadě traumatických událostí.
Exploze.
Tekoucí písek.
V Louisianě!
Ta rodina by měla odjet pryč.
A teď jezte. Happy hour končí v šest!
Otevřít.
A hop tam.
A ještě hop.
To jako fakt?
Kolem půlnoci se to tam hemží.
Snažil jsem se ta strašidla
identifikovat, ale jsou tak neposedná.
To není hemžení.
Tohle dobře znám. Před něčím utíkají.
Díky za pozvání, otče Kente.
Kdo mi proplatí cestu?
Tady
lidé
jedli.
Já říkal, že je dobrá.
Ne. Je to jídelna.
Někdy po roce 1788
se to panství našlo zcela postavené.
A to tam nikdo nikdy nepracoval.
Podle nejstarších záznamů
ho vlastnil
jistý William Gracey.
Odkoupil ho od předchozího neznámého majitele.
Jeho manželka, Eleanor, zemřela na žlutou zimnici.
A pak se v tom domě začalo všelicos dít.
To je, co?
Já už 60 let umírám touhou se tam kouknout.
Proto jsme přišli za vámi, máte vizi.
A čím dřív, tím líp.
Za týden jdu na operaci srdce.
To tam
- nemůžete. - Pojedu tam.
- Ne. - Já tam chci!
- Je to moc daleko. - Toužím po tom 60 let.
Pojedu za vámi. Mám auto.
Ani náhodou!
Tak to se rozlučte s tímhle.
Dobrá. Dělejte si, co chcete.
- Já si odskočím... - Tak jo.
Zdrháme, otče!
- Co? Nastartuju auto. - Pryč!
Pomoc!
Má páru!
Hoří.
Je-li tu zlý duch, pomůže jedině vypuzení.
A to vám říkám, ten se bude vzpouzet.
Jsou to rváči.
Třeba v roce 1813
to partička médií v jistém domě severně odtud zkoušela.
Trvalo to 21 dnů.
Snažili se odtamtud vypudit zesnulého majitele, seč mohli.
Ale byli nalezeni...
Kolik že ti je?
Devět.
Tak jo. Vnitřnosti měli vyvržený ven.
- To ne. - Devět je málo.
Tak málo zase ne. Já v devíti řídila.
Chápu, že tohle byl možná extrémní případ.
- Jo! - Ale všechno to byli amatéři.
Já jsem profi. Jo?
Nefalšovaná, kvalifikovaná, certifikovaná. S umrlcema se nemažu.
To nezpochybňuji.
V tomhle domě cítím veliký žal.
Zadržovaný žal zadržuje i duše.
Pomůžete nám je vypudit?
Pomůžu.
Proplatíte mi týden,
kdy si dobiju krystaly a zahájím svůj výzkum.
A pak na to vlítnem.
Fakturu přes PayPal vám pošlu obratem.
Nashle!
Rád jsem vás poznal!
O dvě hodiny později
Proč jste mi neřekli, že ta strašidla mi vlezou až domů?
Vaše máti z vás musela bejt smutná.
Stopro z vás byla smutná,
když z vás vyrostl takovej křivák!
Mělo mě to trknout.
Tolik divnejch lidí, co nemaj nic společnýho, v jednom domě.
Jak to s ní šlo?
Naprdla se.
To, co jste udělali,
je velmi hnusné a absolutně neodpustitelné.
Ten duch, jenž mě pronásledoval, byl na koni.
Máte ponětí, jaký to je,
když vám duch koně
cválá doma ložnicí?
Rozhodla jsem se být vstřícná a pomoct vám.
Hlavně proto, že jinou možnost nemám.
Povězte,
co se tady stalo?
Ty jsou překrásné.
Ty plány, co jste si
půjčili,
jsou neskutečné.
Jsem hrdý na to, že Ben napadl stárnoucího kantora?
Ovšemže ne. Nicméně
stálo to za to.
V těch novinách se píše, co se v domě stalo.
Ovdovělý Gracey přišel o rozum a sáhl si na život.
Ze žalu. Říkala jsem, že cítím žal?
A dal všechny prachy za nějakou vědmu, či co.
„Médium.“ Taky jsem médium.
Aha, médium.
Díky.
Hned potom se do domu postupně nastěhovalo 66 lidí,
přičemž všichni nějak působivě umřeli,
ale každej úplně jinak.
Dva bratři se vzájemně zastřelili při duelu.
A tahle nevěsta rozsekala svých pět manželů.
Klíčem k tomu všemu bude Gracey.
Jak se jmenovalo to médium?
Madam Leoto, myslím.
Madam Leota?
Madam Leota byla velice slavná senzibilka.
Vyhledávala ji šlechta
a boháči.
Počkat. Co je tohle?
To je dopis od Williama Graceyho Madam Leotě,
kde ji žádá o seanci v jeho salonu.
Salon na seance tu není.
Určitě?
Počkat.
Na konci té chodby žádná místnost není.
Vidíte?
Nic tu není.
- Jen ty... - Počkat!
Vidím to.
Vy jste...
- To nic. - Jo.
Počkat. Moment.
Co? Tak nic.
Opatrně, je tu schod.
Je to tu zatuchlé.
Co to je?
Olej.
Vím, jak to asi funguje. Moment.
Hoří.
Proboha.
Tady nikdo nebyl celá staletí.
Možná bychom se měli všichni pomodlit,
abychom něco nezanedbali.
Bože, dej nám svátek.
Nechceme být strašeni.
Vždyť na světě je spousta špatných a zlých lidí.
Straš si je.
Tak co „amen“, až řeknu tři? Raz, dva, tři, amen!
Amen.
Vážně je to kněz?
Nyní se zkusím spojit s Williamem Graceym.
Hádám, že bude mít odpovědi, které chceme.
Jen pro pořádek,
to máme k dispozici vážně jen tuto sladkou vanilkovou svíčku?
Ano, dostávám ji
za předplatné Amazonu, takže...
Chyťme se za ruce.
Nyní upokojím svou mysl,
abych mohla komunikovat se záhrobím.
Prosím, nevyrušujte mne.
Jinak to pojedu od začátku.
Jistě.
- Ona spí. Hele. - Ne. Je...
Je v transu.
Je...
- Vážně spí? - Spí.
- Ona fakt spí? - To snad poznáte.
Dáte už pokoj?
- Určitě. - Teď jste mě nakrkli!
Odpusťte.
Upokojte svou mysl.
Tak fajn.
- Proč... - Má narkolepsii?
Já ne...
Kdo je tam?
Duše,
jsem tady s dobrým úmyslem.
Vzývám duši Williama Graceyho.
Jste-li zde s námi,
dejte nám znamení!
Je s námi.
Proč jste tady?
Proč se tu držíte?
Máte-li pro nás zprávu nebo třeba vzkaz,
či nějakou stížnost,
zde jsou pero a papír
zakoupené v papírnictví.
Promluvte si
Bene, foťte!
Šup, šup! Honem!
To je Gracey.
Je pryč.
Co napsal?
„Promluvte si s Leotou.“
Vy s nima fakt komunikujete.
Ovšem.
Zkontaktovala byste někoho pro mě?
Koho?
Mou ženu.
Vy jste ta duše plná žalu.
Jmenovala se Alyssa.
Ano.
Promiňte.
Ale nejde to.
Ona tady není.
Zjistíte, jestli tu je Leota?
Tohle je jiné.
Co z toho ducha cítíte?
Šílenství.
Harriet, přivolejte Leotu!
Volám Madam Leotu!
Ne!
Proboha!
- Pomozte! - Harriet!
Tak jo. Jen klid.
Ne. Počkat!
Chtěla jsem pryč, ale ne takhle!
- Harriet! - Rychle!
Harriet!
Harriet, vstaňte.
Rozzlobili jsme ho!
Kdo mohl tušit, že dostanu bahenní zábal?
- Kdo je to? - Kdo to je?
To je Bruce?
- Stůjte! - Ne!
- Kdo to je? - Bruci!
Nechoďte dovnitř, Bruci!
Oloupili jste mě a zmizeli!
Já vám dám!
Prohlídnu si ten dům a nic mě nezastaví!
Bruci!
- Pomoc! - Bruci!
Babi, ty to víš.
Jsem moc starej, abych umřel!
Proč někdo v jeho věku
- jezdí v křesle po silnici? - Víte...
- Ujíždí si na křeslech. - On si tak ujíždí.
- Jo, má v tom zálibu. - Koníček.
Křesla nesnáším.
Dobrá, to dořešíme pak.
- Teď potřebuje klid. - Jistě.
- Ano? - Jo.
Žádný rozruch, jinak opravdu prodělá infarkt.
Řekl, že žije sám. Necháme si ho tu přes noc.
Nechcete mu dát třeba kapačku?
- Hele. - Ne?
- Ne! - Ne.
Můj ty bože!
- Radši už půjdem. - Jo.
- Neopouštějte mě. - My vás tu nenecháme.
Jen klid.
Všichni jedeme domů.
Nejdřív nás tady lapil, a teď nás vyhazuje.
Už dost! Ať se rozhodne.
To ale nebyl Gracey.
Ten zlý duch nechce, abychom mluvili s Leotou.
Vnímá nás jako ohrožení.
Tak tu Leotu najdeme, třeba nám poradí.
Máme někomu říct, že jste tady,
aby si nedělal starost?
Možná tý ženský,
kterou nutím mi vynášet smetí.
Ta to asi zvládne.
- Jo. - Jo.
Padej, už si nechci hrát.
- Zkontroluji vám puls. - Nech pána být.
Padej. Vypadni už.
Nech ho.
Mrzí mě, že vám umřela žena.
Ale je dobře, že tu není.
Živí a mrtví nepatřej na stejný místa.
Podívejte se.
Tohle je náš svět
a tohle je Onen svět.
A tam, kde se překrývají,
tak tam můžou ti mrtví strašit ty živé.
Jako v tomhle domě.
Člověk zemře a jeho duše přejde na Onen svět.
Když cítí mír, už tam zůstane.
A protože tu vaše žena není,
tak má klid.
A jistě chce, abyste ho měl taky.
Vím, že to zní hloupě,
ale já věřím, že nám duše dávají z Onoho světa znamení.
Můj táta už zemřel. Miloval modely vláčků.
Rozebíral je
a skládal každý den.
A když mám někdy depku,
jako fakt krutou,
občas slyším
jakoby z dálky vlaky.
A vím, že mě zdraví táta.
Těmhle chvilkám
říkám mrknutí.
Bene.
Promiň, že ti tykám.
Mám pocit, že jsme přátelé.
To víš, máme společnou známou.
Alysso?
Alysso!
Alysso?
Tam, být tebou, nechodím.
Pokud nechceš vstupenku na Onen svět!
Chceš jít s náma?
Víme, že se tam už brzy chystáš!
Alysso!
Alysso.
- Bene! - Co?
Bruce zmizel a něco se děje.
Dobrá, jdu ho najít.
Dej mi ty boty.
- Je po půlnoci! - Ne!
- Kryju vám záda. - Harriet!
Já nás budu krýt ranními modlitbami.
Vždyť je půlnoc!
V Římě ne.
Vidíte něco?
Ne, ale něco cítím.
Bruci, co to vyvádíte?
Musíme najít Leotu.
Co zkusit podkroví?
Tohle se mi moc nezdá. Podkroví bývají děsivá.
Není vám chladno? Mně je.
Protože nemáte kalhoty.
Mohli byste oba prosím...
A sakra.
Tak fajn.
- Jdeme tam. - Bruci, stůjte.
- Bruci. Musíte mě chránit. - Nechte mě!
Máte nemocný srdce.
Slezte.
Braňte mě.
Já jdu.
Ať se vám tam nic nestane.
Haló?
Madam Leoto?
Potřebujeme pomoc.
To jste byl vy?
Já fakt ne!
Leoto? Jste to vy?
Pojď blíž.
Jen pojď.
Ne!
Musím pryč!
Kristova noho!
Vím, že si o to ti chlapi koledovali,
ale zlato, poslouchej.
Vím, že mě slyšíš, mrtvolko.
Můžu ti říkat mrtvolko?
Já jsem jinej. Já ti fandím.
Jsem spojenec. Tvůj a všech ženských...
- Zatuchlina. - Fuj tajbl.
To je smrad.
Jedovatý.
Tak fajn, píše se tu...
Tady. „Majetek Madam Leoty.
Pokud vám kniha nepatří,
tak další stránku
už nečtěte.“
- Já se picnu. - Harriet!
Soukromá kniha zaklínadel Madam Leoty.
To je pecka!
Stejně by ji někdo otevřel.
Pak že se sny neplněj!
Sakra. Co to je?
Moc hezké.
Křišťálová koule.
Má to nějakou hodnotu?
Madam, vidíme vás.
Madam Leota?
Už bylo načase.
Držíte velmi cenný grimoár.
Snad víte, jak ho užít.
Proč jste v té kouli?
Ráda vám ukážu, co se stalo, ale mám svou cenu.
Tři dolary.
Cože?
- To je hotová loupež! - Berem.
William Gracey, utopený v žalu,
mě vyhledal, abych kontaktovala jeho zesnulou ženu.
Eleanor Graceyová!
Zaklepejte na stůl. Odpovězte.
- Na Onen svět cestu nám otevřete! - Když se mu neozvala,
volali jsme ji zas a znovu.
Seance každou půlnoc po celý rok.
Celej rok? To je dost riskantní.
Kdo to řekl?
Opakované seance otevřely brány do světa strašidel.
Navštívili nás četní duchové a přízraky,
ale milovaná Eleanor nepřišla.
Prosila jsem ho, ať toho nechá. Bála jsem se, co bychom mohli přivolat.
Ale on chtěl pokračovat.
Brzy poté začal Gracey dostávat od Eleanor zprávy,
jež ho nabádaly, aby se k ní na Onom světě přidal.
Já však věděla, že mu nepíše Eleanor.
Přivolali jsme hrozivé zlo,
jež se živilo Graceyho žalem.
Nebyl to obyčejný duch.
Tenhle měl moc...
Dnes se konečně obejmeme na druhé straně. - Eleanor
...uvěznit kdysi šťastné duše v tomto domě.
Jsi má!
Než jsem se nadála,
uvěznil mě ten zloduch v mé vlastní křišťálové kouli.
Kdo ví na jak dlouho.
Budou to už měsíce.
V domě postupně polapil 933 duší.
Ale potřebuje jich 1 000, aby mohl provést rituál,
jenž mu umožní z tohoto domu uniknout.
Vyvarujte se úplňku, kdy je nemocnější.
Ten nepřežijete.
Vy se topíte v žalu.
Vy budete nejzranitelnější vůči jeho svodům.
To se nestane. Nebojte.
A co chcete dělat?
- Jo. - Vždyť jsou už mrtví.
Tak budou mrtvější.
Jo tak.
Víte, co uděláme? My ho vypudíme!
- Jo. - Vypudíme ho.
Ano, vypuzení,
ale k tomu potřebujete cosi, co ten přízrak kdysi vlastnil.
Když to získáte...
Tak dost!
Už je pryč. Provedeme vypuzení.
Nechci být poslem špatných zpráv,
ale co ten duch tuhle dámu lapil,
došlo tady k dalším 66 úmrtím!
Takže těch duší nemá 933.
Ale 999.
Jestli se teď nikdo z vás nechystá do hrobu,
měli bychom zmizet.
Kšá!
Byl jsem jedinej, kdo nevěděl, že je živej?
Musíme sebou hodit. Kvůli všem těm seancím je v domě rušno.
Každé úmrtí, ke kterému v domě došlo,
se stalo při úplňku.
Což znamená, že máme sotva čtyři dny.
Neříkala Leota, že musíme získat něco, co ten duch vlastnil?
Jak chcete najít něco, co někdo vlastnil,
když nevíte, kdo ten někdo byl?
Umím něco extra zvláštního, co jiní lidé neumějí.
Je to vskutku něco.
Má duše opustí mé tělo a vypraví se do záhrobí,
kde si toho ducha může najít.
Seance naruby, chcete-li.
Seance naruby?
To beru!
Je to velmi riskantní. Seanci naruby nezvládne jen tak někdo.
Astrální projekci.
Neboli astrální cestování.
Pro starý známý věci si nemusíte vymejšlet nový názvy.
- Je to trapný. - Astrální projekci?
Slyšel jste někdy o astrální projekci?
- Já bych věděla, kdo je tady trapnej. - Nechte toho.
Vždyť jsme všichni v jednom týmu.
Nechováme se tak, a přesně to jim hraje do karet.
Mně se nápad se seancí naruby líbí.
Když si oni chodí na návštěvu k nám, půjdeme my k nim.
Vy nás chcete strašit? My budem strašit vás!
- Jo! - Baf!
A toho zlýho ducha najdem už dneska!
Je to se skořápkama. Dobrou chuť.
Máme křupavý vajíčka?
Ty dělávala moje babička taky.
Vždycky když měla slabý brejle. Předepisovali jí pořád nový.
Jak to snáší?
Obávám se, že je moc malý, aby prožíval
existenciální strach.
Myslela jsem, že tady
zapomeneme na to, co jsme si prožili s jeho otcem.
Že tu bude moct běhat, užívat si dětství,
ale tenhle dům to nedovolí.
- Je to děsný. - Vejce už ne.
To je fakt na bílek dni.
„Na bílek dni?“
Proboha.
Spadne z toho a zlomí si nohu.
Travisi!
Já s ním promluvím.
Dobře, ale...
- ale vejcně. - Jasná vejc.
Jasně, to už stačí. Hned jsem tu.
Díky.
Za tým.
Právě přistál.
Takové zvuky létající hrdina nedělá.
To je fakt.
Co je?
Jeden spolužák dneska slaví narozeniny.
A já jít nemůžu.
Ne že by mě pozval.
- Křoupou dost. - To jo.
- Takhle křupavý jsem ještě nejedl. - Jo.
Nevím, proč mě nemají rádi.
Jako...
Chodím slušně oblečený,
na hodinách se hlásím
a dohlížím, aby všichni na hřišti dodržovali pravidla.
Právě sis sám odpověděl.
Dneska jsem mluvil s tátou.
To je dobře.
Chce, abych ho navštívil.
Ale myslím, že to by se nelíbilo mámě.
Neříkejte jí to.
Byla by smutná.
Jestli mi něco fakt jde, tak držet tajemství.
A víš ty co?
To byla šlupka.
Kope mě v kapse, nevím proč.
Akčňáku.
Na.
Je tvůj, ber ho.
Bacha. Je lacinej.
Chtěl jsem se tě zeptat, jestli bys...
„Ještě jednou!“
Zvítězil jsi. Dobrá.
- Vrať mi Dušežrouta! - „Ještě jednou!“
Zlý duchu, ať jsi, kde jsi,
Harriet si pro tebe jde.
No jo.
To má pořádné grády.
To je dračí krev? Yerba Santa? Co to pálíte?
Šalvěj z lékárny.
Když opustím tělo, abych pátrala po tom zloduchovi,
nechci, aby ho někdo obsadil.
Ne že bych čekala, že na to dojde.
Dělala jsem to už tisíckrát.
Říkáte-li to takhle, mám pocit, že jste to nedělala nikdy.
Ale dělala.
Dělala jsem to skoro 10 000krát.
Ještě jste to přifoukla. To už vám nevěřím vůbec.
- Proč bych vám to měl věřit? - Věřte.
Kdybych byla pryč víc než 10 minut,
zazvoňte.
Zvonění mi pomůže najít cestu zpátky.
Abych se dostala na Onen svět, musím být citově zranitelná.
Mám zde fotku svého psa,
který se bohužel přestěhoval na statek.
Ve skutečnosti ho přejelo auto.
Rozprsknul se jak meloun.
- Paní! - Co?
Co?
Seance začíná.
„Duchové, dnes večer jsem zvídavá.
Do světa svého otevřte mi vrátka vrzavá.
Braňte mé tělo, z nějž odcházím teď.
A odcházím za vámi na Onen svět.“
Buď smutná.
Eleanor?
Gracey! Potřebujem vaši pomoc!
Měl byste se vrátit.
Gracey, stůjte! Chci s váma mluvit.
Raz, dva,
tři, čtyři, pět, šest, sedm.
Víš, drahý, že miluju blues.
Ale zahrál bys něco, co nepřipomíná
smrt?
Ale já jinak hrát neumím.
Zkuste pít. To vás rozjaří.
Ať vás tady nechytí.
Eleanor?
Gracey?
Gracey, musíte mi pomoct.
Bene,
vše je to má chyba.
Ten temný duch. Kdo je to?
Jeho smrtelné jméno nikdo nezná.
Není jedním z nás.
Jeho moc je v naší říši nekonečná.
Musíme plnit jeho rozkazy.
Nedovolte mu, aby získal poslední duši.
Jinak tu zůstaneme lapeni navždy.
Ne.
Už je tady.
- Odejděte! - Gracey!
Ne, je tady!
Za mnou.
- Tudy! - Je tady.
Vezmi mě za ruku!
Honem!
Rychle pryč!
Schovejte se.
Ne.
Ne. Ach jo.
Bene.
Ty mě hledáš?
Ne.
Počkej.
Co?
Nemáš důvod se bát.
Vím, že je to tu přeplněné
zoufalými dušemi,
které hledají to, co jim v životě uniklo.
Hledají smysl života
a nechtějí se se svým údělem smířit.
Ale ty jsi slibný.
Ty víš, že život nemá smysl.
Že se všichni obrátíme v prach.
Baf!
Budeš-li svolný mi pomoci, dám ti, po čem toužíš.
Ne!
Říše mrtvých mne dnes večer nepřijme.
Utíkat nemá smysl!
Utrpení je pro slabochy. Znám cestu ven.
Stačí se domluvit.
Jsem velmi zklamaná, ale...
To, co přijde, bude děs a hrůza.
To není Ben.
Můžeš dostat, po čem toužíš.
Když budeš svolný.
Bene!
Jsem tu. To jsem já.
Dobrý.
Já ho viděl.
To nebyl obyčejnej duch.
Gracey z něj měl strach.
A ti ostatní taky.
Duch, co straší jiné duchy?
To není fér.
Nemají pravidla?
Vypadal jak člověk?
Tak trochu.
Belhal se o holi
a hlavu si nesl v krabici.
V čem vypadal jak člověk?
Podle čeho dalšího by šel ten bezhlavý duch identifikovat?
Dám ti, po čem toužíš.
Ten ksicht v krabici
se šklebil.
A ten škleb se mi vryl do paměti.
Jaké to tam bylo?
Na říši mrtvých tam bylo dost
živo.
Provést seanci naruby nebylo nijak těžký.
I já jsem na pár minut cítil...
jako bych se vznášel.
- Jako bych měla duši mimo tělo. - A trochu to lechtalo.
Já vím, Harriet, že to umíte,
ale asi jsem byl víc citově na dně.
To je v pohodě.
- Mám limity. - Ne, to ne.
Je to tak.
I má rodina si myslela, že ten dar nemám.
Vy máte ještě rodinu?
Tři sestry. Šikanovaly mě od malička.
Ta nejstarší? Ta je příšerná.
Ta prostřední je prostě ohavná potvora.
Ale ta nejmladší,
to je podle mě ztělesněnej ďábel.
Takže chápu,
že nemusím každýmu vyhovovat.
Ne, o to nejde, Harriet.
Ten duch chce mě.
Myslím, že mám bejt jeho poslední duše.
Ne, Bene.
My vás nedáme.
Má žena zemřela při autonehodě.
A jaká byla?
Báječná.
Vždycky byla sama sebou.
Ráda tancovala.
Neuměla to, ale bavilo ji to.
Byla to nejpomalejší běžkyně na světě.
Řekla: „Jdeme běhat,“
a přitom zrovna jedla cheeseburger.
No ale ona jakoby nic: „Doplňuju kalorie“.
V její přítomnosti se cejtil dobře úplně každej.
A já byl
její úplnej opak. Z lidí jsem byl nervózní.
Nemáte sociální dovednosti.
Správně.
A bez ní
bych to nikdy nedotáhl tam, kam jsem to dotáhl.
Pak jednou, že...
Že zajede pro krokety.
Ty měla moc ráda.
Chtěla, abych jel s ní.
A já jsem s ní jet nechtěl. Byl jsem frustrovanej.
Zavalenej prací. Měl jsem toho na hrbu moc.
A tak
jsem vybouchnul.
Zařval jsem: „Teď ne, něco tu dělám.“
A ona odjela.
Zřejmě se zastavila na zmrzlinu
v Baskin Robbins.
A pak měla tu nehodu
a asi 20 minut nato
mi umřela a...
Proto jsem věnoval všechen čas a energii tomu,
abych dokončil ten foťák.
Protože jsem ji chtěl ještě jednou vidět.
Umřela sama.
A já mám strach, že nevěděla, jak ji miluju.
Ne, vím jistě, že to věděla.
Určitě ano.
Bože.
- A jakej měla cholesterol? - Bruci!
Představte si to.
Cheeseburger, krokety.
Zastavila se na zmrzku.
- Sůl a tuk. - Bože.
- Konec. - Bruci.
Byla jednou nohou na krchově!
- Kristepane. - Díky, Bruci.
To jsem potřeboval.
Bůhví, jestli to vůbec někdo z nás přežije.
Zdá se, že Ben to má spočítaný.
Ale s nikým jiným bych tohle zažít nechtěl.
Moment.
Říkal jste, že se vám jeho ksicht
vryl do paměti?
Jo.
Měl bych nápad.
Mýho kamaráda přepadli,
takže si chudák prochází traumatem.
Potřebovali bychom portrétistu,
dokud si pamatuje tvář.
Byl vysokej.
A takovej shrbenej.
Hubenej.
A pačesy mu trčely zpod cylindru.
- Zpod cylindru? - Jo.
- Měl cylindr? - Cylindr.
Ne buřinku, ani kovbojský širák.
- Jako do opery. - Kouzelnický.
- Jako kouzelník. - Jen vytáhnout králíka.
Oči?
Od sebe, u sebe, průměr?
Tak normálně. Průměr.
Průměrné oči.
Ale jakoby zapadlý do očnic v lebce.
Hluboký!
- Zapadlý oči. - Jako mýval.
- Krhavý! - Hodně vzadu.
Přesně tak koukal. A neměl víčka.
Takže zapadlé, bez víček.
- A co nos? - Neměl.
- Žádnej nos... - Neměl!
K čemu by mu byl nos?
- Taky se smál. - Ten, co vás přepadl, se smál?
Ale neměl rty.
- Jakoby se usmíval, ale... - Chápu.
Nějak... jo, takhle.
- Takhle to bylo. - Jo.
Neměl rty, jistě. K čemu rty?
Vypadal nějak takhle?
Dobrý!
To jste nakreslil teď? To nemá chybu!
Víte, co bych chtěl?
Vidět ho s kůží.
Policajti se vyplatili.
Alistair Crump.
Velmi zlý muž.
Syn bezohledného realitního magnáta, Addisona Crumpa.
Krutého otce, který Alistaira vykopl z domu, když byl Alistair ještě kluk.
Vadilo mu, že Alistair údajně moc brečel na pohřbu svojí matky.
Prý z něj chtěl udělat pořádného chlapa.
Boháči kolem jeho otce se otočili ke chlapci zády.
Bez pomoci přátel a rodiny Alistair zmizel.
O mnoho let později, po záhadné smrti svého otce,
se Alistair vrátil jako movitý miliardář.
Proslul pořádáním divokých večírků
pro tytéž lidi, kteří ho kdysi zradili.
Mnoho z jeho hostí se nikdy domů nevrátilo!
Mezi lidmi se šuškalo, že Alistair praktikuje černou magii
vyžadující krvavé oběti, aby si udržel bohatství a moc.
Těla pohřešovaných se nikdy nenašla,
ale po letech týrání se proti Crumpovi vzbouřili sloužící
a uťali mu hlavu!
CRUMP ZABIT!
Než sekera dopadla,
přísahal Alistair pomstu ze záhrobí.
Crump, vražedník za života,
je teď vražedník i po smrti.
Naštěstí pro nás prohlásili jeho sídlo za národní památku.
Je pár hodin na sever.
Je z něj penzion.
Zajedem tam, vezmem něco, co patřilo Crumpovi, a neumřem.
Víme, kde bydlel.
Skočím si pro věci.
Pojedu já, protože rozpoznám ten předmět.
Vrátím se, dřív než...
Ještě jednou!
- Však my ho dostanem. - Jo!
Už se veze, máme ho na lopatě.
Co je s tou tiskárnou?
Musíme to vytisknout.
- Už to leze. - Zapnutá je.
Vidíte to taky?
Jo, já jo.
Už nás opouštíte?
Bene, tady máte adresu!
- Jeďte na Crumpovo panství! - Ne!
Miluju překvapení.
A jedno mám nachystané i pro tebe.
Travisi...
Tekoucí písek!
Travisi!
Proboha. Dynamit!
Je to past! Musíme najít cestu ven!
Musíme pryč.
Chyťte se svícnů. Rychle.
Travisi, chyť se toho svícnu!
Tak se odtud dostanem.
Výborně. A drž se.
Dobře!
Dolů nekoukej.
Bene!
Dneska ne, satane!
Koukej se ztratit, já tě varuju!
Dneska ne!
Bruci!
To jsou zuby jak břitva.
Primabaleríno, co máme udělat teď?
Ať je to, co chce, hlavně rychle!
Honem!
Zevrubně si prohlédněte strop.
Nebo skončíte jako můj manžel.
Dostaň nás odsud!
Vydrž, Travisi!
Je zas blíž!
Vidíš to?
Vylezem tam a dostaneme se ven!
Dobře.
Honem!
Není tu na co stoupnout.
Polez, Bene.
No jo. Snažím se.
Jo! Konečně.
Hele, to je Kent!
Kente!
Na pět minut jdu do auta a najednou nemůžu zpátky do domu.
Co se stalo?
Crump nás nechce nechat odejít.
Bruci!
Bruci, vstávat!
Tak jo.
Dobrý.
Lepší? Ne.
Uklidněte se.
- Ne. Crump. - Nezvedejte hlavu.
Řídím já. Neřešte to, nemáme čas.
Rád bych vám to vysvětlil,
ale není čas. Honem!
Nastupte.
- Pozor! - Jasný.
Nemůžu umřít, na to jsem moc mladý!
Je to mnohem těžší, než se zdá!
Jeď!
- Proboha. - Dobrý.
Nechci umřít.
Jeď dál!
Pořádně na to dupni!
- Rychleji to nejde. - Útočí na nás stromy.
- Proboha! - Je to fakt těžší, než se zdá.
A jedem.
- Bože můj! - Tak jo.
- Pozor, kam jedete! - Dobrý.
Co se děje?
Odhalili jsme ho. A tak zuří.
A co ti tři vzadu?
Možná nám pomůžou jako ti na obrazech.
Bruci, vydržte.
PANSTVÍ CRUMPOVÝCH
Nejen že je to okouzlující penzion, ale jeho majitelé
Pat a Vic pořádají pro hosty i divadlo.
Bože můj.
Tak jo, pane Duchu.
Čau.
Počkali byste v autě, než všechny zachráníme?
Abyste nás až do smrti nestrašili?
Díky.
Za pět minut začíná prohlídka.
Jsme tu načas.
Vezmem jednu věc a mizíme. Jasný?
Šup tam, šup ven.
Prohlídka potrvá přibližně tři hodiny.
Odchody na toalety jsou zakázány.
Sir Alistair Crump chtěl mít nejvelkolepější dům v údolí.
V hale, jak vidíte, chybí židle.
Bylo to proto, aby nikdo neseděl,
když vstoupil pán domu.
Ta hůl...
Nepatřila náhodou Alistairu Crumpovi?
Ne, to je moje hůl.
Používám ji pro soukromé účely.
Patřilo mu vůbec něco v téhle místnosti?
Ne.
Tak to nechápu, proč tu jsme.
A zde si povšimněte, že židle v čele stolu
je viditelně vyšší než všechny ostatní.
Ostatním nechal zkrátit nohy
a na svoji přidal podsedáky,
aby nad všemi ostatními čněl.
Ten chlap byl tak marnivý, že ho téměř obdivuji.
A ty podsedáky jsou původní?
Ne.
Zde vidíte portrét Crumpovy třetí chotě, Margaret.
Margaret byla v době vzniku této podobizny ještě Crumpovou milenkou.
A právě díky této podobizně se jeho druhá žena o tom dozvěděla,
když ji nechal pověsit sem, jí na oči.
Tak se to dělá.
Nuže...
„Nevěřím žádnému muži, jenž čte,
ani žádné ženě, jež, tři tečky, čte.“
To byl nedostatek citátů, či...
Ten hřeben patřil Crumpovi?
Ne, je to replika.
A proč je ve vitrínce?
Chcete vést prohlídku za mě?
Ne.
Odpusťte.
Ale budu to tady muset zavřít.
Došlo tu
k mordu.
Alistair Crump přišel o hlavu.
Byl to slouha?
Ne.
Či bezelstná mladá venkovanka?
Ta byla se mnou.
Jsem Vic, váš druhý průvodce
a veterán divadla i filmu.
Podobných historek mám pro vás spoustu. Následujte mne do salonu.
Pat a Vic jsou třída!
Tak vražda.
- Ta hlava bude v našem pokoji. - Posledně tam nebyla.
Co jste to říkali?
Crumpovo tělo se našlo, ale hlava ne.
A podezřelý odešel s prázdnou.
Takže se má za to,
že ta hlava je stále zde.
Děkuju vám.
- Takže... - Musíme najít tu hlavu.
Jo.
Ale jak, když ji nenašli za posledních 150 let?
Zkusíme to jinak.
Nejsme tu sami.
Tak fajn.
Zuří bouřka.
Útesy poskytují útočiště.
Dobrej den.
Teď mi došlo, že nevím, jak se jmenujete.
Bene. Konverzačně.
Kapitáne?
A co takhle?
Co byste rád?
Když vy pomůžete nám, tak my vám.
To jo, dobře.
Souhlasí.
Dobře.
Tak.
Napište nám vzkaz na zrcadlo. Napište, co byste rád.
DOSTAŇTE MĚ K MOŘI
- Chcete k moři! - Platí.
- K moři. To zvládneme. - Jo.
Pomozte nám a jedem k moři.
Tak.
Co nám můžete říct o Crumpovi?
Pište.
CRUMPOVA POSLEDNÍ DUŠE MUSÍ BÝT SVOLNÁ
A JESTLI JI ZÍSKÁ...
POJĎTE ZA MNOU.
Věřili byste, že jsem amatér?
Ne, nezpívejte, prosím.
No bezva. Slepá ulička.
Tak moment.
Tudy neprolezu.
Ani já ne.
Ne.
Chcete, abych vlezl tam dolů?
To je legrace? Jsem dítě!
Máš pravdu.
Vůbec tam dolů nemusíš.
Akorát že
- tam dolů musíš. - Dolů musíš.
- Dobrý? - Ne. Jsem ve strašidelném tunelu!
Ne!
SLUŽKA, JEŽ ZLOBÍ, RAKEV ZEVNITŘ ZDOBÍ
Pane na nebi!
SLOUHA, JENŽ NEPOSLOUCHÁ, ODĚN JEST DO POHŘEBNÍHO ROUCHA
Tak sem ukryl všechna ta těla.
- Travisi? - Travisi, jsi v pořádku?
Travisi, jsi v pořádku? Dobrý?
Jo, v pohodě.
Doufám, že v domě jsou všichni v pořádku.
Hele.
Co je?
Krokety.
- Mrknutí. - Ukažte?
Ne.
To jsou sýrový kuličky.
Ale vypadají jak krokety.
To určitě.
Stihli jsme to?
Všechno se zdá normální.
I když normální je u tohohle domu děsuplné.
Jo. Když se do dvou hodin nevrátíme,
a nevěřím, že to říkám,
volej policii.
Počkej.
Počkej moment.
Travisi, teď musíš zůstat v autě.
Ale vždyť jsem platný! Sehnal jsem ten klobouk.
Chci to s vámi dokončit.
Ne, Travisi, je to moc nebezpečný.
- Fajn. Zkusím tátu. - Dobře.
Ani krok, jasný? Klobouk.
Poslední kolo.
Kente, pojďte. Na co tu...
Kdyby vážně došlo na exorcismus, jsme v troubě.
- Proč... - Protože nevím, jak ho provést.
Nejsem ani kněz!
Pracuju v kšeftu s věcma na Halloween.
Sutanu oblékám, jen abych si přivydělal.
Každej si myslí, že u něj doma straší,
tak to tam vykropím svěcenou vodou a shrábnu prachy.
Jsem šejdíř.
Je mi líto.
Vy...
Nevím, co jste zač, a je mi to vlastně fuk.
Stačí mi, že jste pomohl...
Pomohl jste mně!
Jo, díky vám jsem si začal o sobě myslet, že jsem užitečnej.
To je vaše práce.
Ať v tom domě budeme čelit, čemu chceme,
nemůže to bejt bez vás, jasný?
- Ne. - Otče Kente.
Na něco se vás zeptám.
Chcete být za hrdinu?
- Ne. - Vidíte?
Používáte proti mně mý vlastní fígle.
No tak jo. Jdem na to!
- Pojďte. - Dal bych si drink.
Už je skoro půlnoc.
Harriet musí provést rituál vypuzení teď.
Harriet?
Mám strach.
Bruci, přestaňte s tím bafáním.
Kde jsou všichni?
Dům je prázdný. Je po všem.
Harriet našla v tom grimoáru nějaký zaříkadlo.
Dalo nám to celkem zabrat,
ale společné překonání překážek
nám utužilo charaktery.
Kde jsou Harriet a Gabbie?
Jely do večerky.
Pro žužu.
- Jely pro žužu? - Jo!
Jely nakupovat! Pijte!
Já na to nemám chuť. Díky.
Radši je půjdu najít.
Tak jsme zbyli dva.
Uděláme si happy hour.
„Happy hour.“
Šťastná hodinka.
Happy hour!
Tati.
Mám strach.
To je ten klobouk?
Ne, to je jen replika.
Ukaž.
Bruci, je vám něco?
Uděláme to takhle.
Ty mi dáš ten klobouk.
A pak odtud odejdeš
a už se nevrátíš.
- Jsem u vás. - Kde je Travis?
- Dej mi ten klobouk! - Bruci, ne!
Dej mi ho. Dělej.
- Naval! - Ne!
A biblí!
Rozvážu vás, Harriet. Pak vás, Gabbie.
Travisi!
Teda vy jste rychlá.
- Je úplněk. Crump je v plné síle. - Harriet, zahajte vypuzení.
- Jdu na to. - To dáte.
Když v komnatách panty bez dveří vržou.
Když vzduch zavání...
Díky za asistenci, profesore.
Bruci!
Ten proklatý dům mě dusí.
Myslím, že je načase ho opustit.
Ten klobouk.
Vyškrábnu ho.
Již 999 duší je zde lapených!
Ale místo pro jednu další
se tu najde.
A já doufal,
že to bude ta tvá, Bene.
Travis? Kde je Travis?
Je v pořádku v autě. Prý mluví s tátou.
Co? To je nemožné!
Gabbie, on s ním mluví často.
Jeho otec umřel, Bene.
Je to už skoro rok.
Překvápko!
Hochu, moc mi chybíš. Chci tě vidět.
I já tě chci vidět.
Ale jak?
Už mám duši a svolnou.
Panebože!
Nechci být špatný hostitel,
ale mám důležitou schůzku.
Nebojte, společnost mít budete.
Skvěle. Přivolal si armádu strašidel.
Moji přátelé se vám budou věnovat.
Papapup!
Travisi...
Jedno je nutný. Dostat ten klobouk.
Harriet, běžte najít Madam Leotu.
Možná bude vědět, co a jak.
- Gabbie, my dva najdem Travise. - Jo.
Bruci, vy zůstaňte, kde jste.
A čmajznete ten klobouk, hned co strašidla zmizí. Jasný?
Proč by měla zmizet?
Protože vy je k tomu donutíte.
Odvedete pozornost.
Už nemáme čas!
- To dáte. - Jdeme.
Kente?
Mám ve vás víru.
Leoto!
Travisi!
Nechce, abychom se k Travisovi dostali!
Travisi.
Tati?
- Gabbie! - Bene!
Tak jdu na to.
Troufáte si na mě?
Tak to s váma vymetu.
Jde se na to.
Hříšníci nechť opustí tento dům.
Madam Leoto? Madam Leoto.
Potřebujem pomoc.
Snažila jsem se ho vypudit, ale má obrovskou moc.
Jediná šance, jak ho porazit
je spojit síly.
Musíte mě osvobodit.
Vymítám vás jménem Kenta!
Ipso facto. Carpe Diem.
Zmizte!
Jak jsem čekal.
Exorcismus s vámi nic nedělá. A víte proč?
Protože jste blbci a neumíte latinsky!
Jen dál, zabírá to.
Strašidla negramotný.
Jo, jak jsem řek. Blbouni.
Teď umřu.
Gracey, pomozte mi!
Musíte mi říct, kde najít Travise.
Gracey.
Musíte mi pomoct!
Za mnou.
Říše se překrývají, můžeme to vzít zkratkou.
V mém grimoáru je jisté kouzlo.
Ale to může být sesláno jen někým s mimořádným nadáním.
Vy v sebe možná nevěříte, ale já ve vás věřím.
Osvoboďte mě a já vám ho pomohu vypudit.
Travisi? Jsi to ty?
Tati, jsem tady.
Ne.
Bruci, hoďte sebou!
Víc času vám nezískám!
Ne!
Jdu najít ostatní.
Bene, zlomte vaz.
Díky, Gracey.
Travisi!
Travisi, podej mi ruku!
Mám tu schůzku s tátou.
Udělal jsem chybu, jasný?
Tvůj táta tady není.
Moc mě to mrzí, ale už nemáme čas.
Podej mi ruku.
Ale já ho slyším.
Travisi, kdo je ten pán?
Poslouchej mě. Zkus se nad tím zamyslet.
Tvůj táta by chtěl, abys byl v bezpečí a s mámou.
- Musíš mi věřit. - Já to tu nesnáším!
Vím, ale po tomhle
se s mámou vydáte někam úplně jinam.
Nesnáším to všude!
Bez něj mi nebude nikde dobře.
Poslyš, Travisi,
já tu bolest znám. I já ji cítím.
Ale musíš mi věřit, ano?
Pojď a pověz mi, jak mizerně ti je.
Budem na to dva, dokud mizérie nezmizí.
Travisi, to ti nechybím?
Tvůj táta tě má rád, chápeš?
A chce, abys byl zdravej a žil!
Pojď ke mně, Travisi.
Tak pojď.
Pojď!
Travisi, jemu nevěř. Není to tvůj táta.
Nenech se od něj zblbnout. To zvládneš.
Zase budeme spolu! Nedělej to!
Využívá tvůj žal. Musíš se ho zbavit, Travisi.
Zbav se ho, ano?
Tak pojď. Dobrý.
To zmákneš.
Neopouštěj mě, prosím.
Držím tě. Neboj.
Už dobrý.
Držím tě.
Zvládnul jsi to. Dobrý?
Jo.
Tohle dobrý není.
Poběž, Travisi. To dokážem.
Hodně štěstí. Dole je cesta ven.
Travisi!
Díky bohu!
- Za mnou! - Musíme utéct!
- Mami! - Běž!
Utíkej!
To víte,
všechny cesty vedou ke mně.
A teď si v tom uděláme jasno.
Buď budu toho kluka a jeho matku navěky strašit,
nebo se my dva dohodnem.
Stačí, abys byl
svolný.
- Ne. - Bene.
- Neposlouchejte ho. - Neublíží Travisovi ani vám.
Nedělej to, Bene.
- Nedělej to! - Bene, ne!
A dost. Končím.
Podívejte se na sebe.
Opravdu takhle chcete trávit věčnost?
Strašením lidí?
Zas taková hrůza z vás nejde.
Z tebe teda zrovna jo.
Mohl by ses otočit, než dokončím svou řeč?
Děkuju.
Vybral sis dobře.
Oni by tě neuchránili před žalem, v němž se utápíš.
Crump vás zneužívá.
Děláte za něj špinavou práci a proč?
Abyste tu zůstali lapení navždy?
A věřte, že já podvodníka poznám.
I tohle je celé podvod.
Jen jsem odváděl pozornost.
Potřebovali jsme získat ten cylindr.
Možná je čas, abyste zariskovali...
a přidali se k vítězům.
Čas konečně povstat
a zeptat se, zda chcete být za hrdiny.
Bože.
Mám tvé slovo?
Necháš je být a už nikdy je nebudeš strašit?
Potřebuji jen tvou duši.
Ty víš, co dělat.
Můžeš je zachránit.
Bene! Máte tu přátele!
Od chvíle, kdy jsi překročil práh tohoto domu,
jsem cítil ten tvůj žal.
Vím, co jsi sem přišel hledat.
Neposlouchejte ho!
Řekni to!
Jsem svolný!
Podej mi ruku
a shledáš se se svou milovanou Alyssou.
Protože ve svém světě
nemáš nikoho.
Harriet?
Už je pozdě.
Na to bych nevsázela, Crumpe.
Uvěznil jsi mě.
Já ti teď oplatím stejnou mincí.
Teď je volná.
Díky mně.
Jste k smíchu.
Zničte je.
Nejdřív musí projít přese mě.
A tím „mě“ myslí „nás“!
Tohle je naposled, co jste mě zradili.
Budete litovat.
Mám tu hučku!
Bruci!
Zastavte ho!
- Sem s ním! Vypudíme ho jednou provždy! - Jo.
Tím končíš, starče.
Zničte ho!
- Bruci! - Bruci!
Potřebujem aspoň kus toho předmětu.
Jdu pro něj. Pomůžu.
Ne. Travisi!
Vrať se!
Už běžím, Bruci!
Pomozte mu!
- Tam běží! - Tudy!
- Jsem tu. - A dost.
Udělám to tedy sám.
Počkej! Máš pravdu.
To všechno je pravda. To o mně i o mém žalu.
Vem si to.
Ty lidi...
Nám neunikneš.
...mě před mým žalem neuchrání.
Mám ho!
- Tady je! - Harriet, svou moc znáte.
Zatněte mu tipec!
Ale uchrání mě před tebou.
Když v komnatách panty bez dveří vržou.
Když vzduch zavání smrtí.
Ať tyto duše klidu dojdou.
Ať do svých hrobů zpět odejdou!
Bene. Ne.
Jo! Ještě jednou!
Vrať se!
Tvé přátele budu strašit na věky věků.
Ještě jednou!
Vrať se!
Bene!
Pojď se mnou za svojí ženou.
To je tvá poslední šance říct Alysse, že ji miluješ.
Ona to ví.
Bene.
Ne.
Ne!
Jo!
Vyšlo to! Vidíš, ty strašidlo obludný?
Teď už budete mít v domě klid.
Bene!
- Jsi celý! - Byls fakt dobrej.
Díky.
- Pojďte sem. - Statečný kluk.
- Bene, o tom se bude učit! - Bez tebe bychom to nedali.
A vy jste volní!
Můžete se vrátit na Onen svět.
Do toho!
Zmizte!
Hele, všechno má svoje hranice.
Cítím, že některé duše nechtějí odejít.
A co vy?
Kouzlo brzy vyprchá.
Vrátím se do své křišťálové koule.
Ne, je to tam překvapivě prostorné.
Tento dům je můj domov.
Tihle se rozhodně odejít z domu nechystaj.
- Ať tu bydlí. - No, co už.
Někdo by na ně měl dávat pozor, ne?
Bum.
To je dobré.
Ne, běžte. Nebojte.
Tak šup.
- Ahoj. - Ahoj.
Hezky se o ty její věci postarej, jo?
Neboj, nějaké té dámě v mojí farnosti udělají jistě radost.
Ty nemáš farnost.
Ale i tak jsem štědrej.
Co ty?
Jsem v pohodě.
No, žij, dokud to jde.
Nashle večer.
Ahoj.
Ahoj, číčo.
Jak je?
Ty jsi krásná.
Copak to tu máš?
Známku?
KROKETA
- Promiň, jdu pozdě. - Ahoj.
Přednáška se protáhla,
ale ještě tu jsi.
Prý jsi dostala tu práci.
Díváš se na novou lékařku neworleanské nemocnice.
Super!
Takže se stěhovat nebudete?
To jsem ti mohla říct už dřív, zlato.
Máš za kámošku médium a nezeptáš se?
- Jak říká. - Bene!
Ahoj.
Čau.
- Hezký Halloween. - Hezký Halloween.
Ven s tím.
Neboj. Pochlub se.
Zvolili mě třídním viceprezidentem.
Co?
To je úžasný!
A hádej, koho vysvětili na kněze?
Můžu i oddávat.
Tak jo.
Tak pojďte už. Vždyť vám to vystydne.
- Už jdem. - Jasně.
Teda jestli můžu.
Varuju tě. Když vstoupíš,
může ti to obrátit život naruby.
To je riziko, který jsem ochotnej nést.
Tak tedy vítej.
Děkuju.
KONEC
Krása!
Na zdraví.
Na život po životě!
Na život po životě.
Na život!
Pěkný. Ty jedou.
Skvělé!
PODLE ATRAKCE STRAŠIDELNÝ DŮM OD WALTA DISNEYHO
České titulky Vojtěch Kostiha