Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗАЧАРОВАНІ
Так!
Гей, Елліан!
Чекай!
Це принцеса Елліан. Відчиніть ворота.
Так!
Та ну. Тільки не спалах.
Знову? Елліан, ти щойно вилетіла.
Вибачте, друзі.
- Обов'язок кличе. - От вам і гламурне життя принцеси.
Та нічого. Сьогодні в тебе день народження.
Торішня вечірка була супер.
Так. Але цього року будуть лише рідні.
Знаєте, усе скромно.
Нічого особливого.
Справді? Це не схоже на тебе.
Мені 15. Я вже підліток.
Я хочу більше часу проводити з батьками.
Якщо захочеш погуляти пізніше, ми будемо на ярмарку.
- Бувай, Елліан! - Нумо! Летімо!
Хороша дівчинка.
Принцесо Елліан!
Я обіцяла сьогодні не вживати спалах, але...
Міністерко Назаро.
Ваша високосте.
Король і королева просять аудієнції.
Звичайної аудієнції?
Великої.
Гуляти на ярмарку з друзями?
От чим я хотіла б займатися.
Але не можна.
- Принцесо! - Ні.
Ходімо, Флінку.
Знову те саме.
Це ось мій світ
Буцімто рай
Тільки з батьками – хоч з даху стрибай
Тьми на собі
Носять печать
Навіть на доньку сичать і гарчать
Тут – юху! – я принцеса
Та не мед це, о ні
В мене якраз все негаразд Просто батьки мої — монстри
Реальні два монстри
Страшні!
Ця таємниця коштує мені гардеробу.
Вибачте, міністре Болінаре.
- Тату! Мамо! - Ні, будь ласка!
Якщо про це дізнаються...
Королю, королево!
Не хвилюйтеся. Я зараз.
Отак. Сюди.
Хороша королева.
Сталося це
Десь рік тому
Тата і маму втягнуло в пітьму
А потім — бах!
Вибух якийсь
Шерстю цупкою обоє взялись
Як їх вивести в люди
Ось питання з питань
Звикну чи ні до маячні Що тато й мама – це монстри
І так їх назву без вагань?
Ви кажете, у вас батьки що?
Грубі й черстві?
Надегоїсти й жахіття живі?
Вперті, як чорт
Злі, як сто лих?
Та ба, у мові слів нема
Щоб якось описати могла
Я тата і маму своїх
Така чиста душа
Серед негод
В неї немовби нема жур-турбот
Мінімум скарг
Все у собі
Як усміхатись в такій боротьбі?
Вся така незворушна
Де халепа ось-ось!
- Ще і співа - Ще і жива
Хоч коло неї два монстри
А жити між монстрів
Це щось
На підпис документи несуть
Огляд військам
Все відновити, бо знову бедлам
- Йти на балкон — мовити спіч - Юху!
Якби та з ними по гриби
Та знову терміновий закон
А це невідкладна річ!
- Зробив домашнє завдання? - Зроблю, коли повернуся.
Не псуй мені життя!
От був би клас
Хоча б на час
Знайти батьків нехай суворих, а добрих
Їхній контроль
Приймати без образ
В моїх нема любові Дивлюсь на них я з болем
Зізнаюсь вам, це кошмар
І оце в мене життя
Так уже рік
Я в зоопарку, він зовсім не зник
Знову цей стрес
Знову скандал
Спокій вдавати – це мій ритуал
Я ніколи й нікому
Не відкрию свій страх
Йду за межу, йду і тверджу Тільки на вигляд це монстри
Вредні і злі діти малі
Це вони граються в монстрів
Там в глибині В серці на дні
Це тато й мама, не монстри
Які ж вони монстри?
Ніякі не монстри
Не бачу там монстрів
В очах!
- Відчиніть двері! - О ні.
- Знову генералка Кардона. - Я хочу побачити короля і королеву.
Відчиніть двері.
- Мамо, тату, тихо! - Ми не зможемо вічно її затримувати.
Знаю. Але подумайте, як вона відреагує.
- Впустіть нас! - Навряд чи спокійно.
- Відчиніть двері! - Що сказати цього разу?
Ми вже використали всі можливі відмовки.
Державний візит.
Трудовий спір.
Торговельний саміт.
Дозвольте мені.
Зрештою, я міністр комунікацій.
Майстер усного слова.
Колоноскопія.
Геніально.
Я повернуся завтра.
І тоді побачуся з королем і королевою.
- Сонечко, так тривати не може. - Знаю.
Минув рік, а ми й досі не зрозуміли, як...
Як зняти чари. Знаю.
Що нам робити?
Боже мій. А зараз що?
До вас королівський поштмейстер.
Я приніс звістку щодо вашого листа до Оракулів Сонця й Місяця.
Вони відповіли?
Як відомо, оракули живуть у Темному лісі Віковічної темряви,
наймоторошнішому місці.
Тому я відправив вісім
моїх найкращих птахів для безпечної доставки вашого повідомлення.
І вони долетіли?
Залетівши в ліс, сім із восьми птахів
наїлися зачарованих каменеробних ягід
й одразу перетворилися на камінь.
Вшануймо їх.
- Але один... - Саймон.
Міллі.
Седрик.
Седрик II.
Ганніґан.
Амброзій.
Крихітка Дорріт.
Завжди у наших серцях.
Як прикро.
Але залишається один птах.
Сподіваюся, він приніс маленький сувій у дзьобі.
Правильно.
Мій найсміливіший птах, Старий Джо, приніс вам відповідь,
він не злякався Темного лісу Віковічної темряви.
Він споживав дрібніший, слабший різновид
каменеробних ягід, який діє повільніше.
Він був чудовим птахом.
Він був мені як син.
НАМОЧИТИ
«Намочити».
Гей, де лист? Куди він подівся?
Флінку, крадію. Знову поклав за щоку?
Вітаємо, принцесо Елліан з Ламбрії.
Ми Оракули Сонця й Місяця.
Місяця.
Ваше тяжке становище нас заінтригувало.
Щоб розв'язати цю проблему,
ми маємо побачити її на власні очі.
Очі.
Флінку, вони прибудуть сюди.
Тому чекайте нашого прибуття
напередодні третьої повні
третього місяця третього дня.
Пня.
Не «пня».
Дня.
Третя повня третього місяця третього дня?
Це мій день народження. Це сьогодні.
З днем народження, принцесо.
Хіба ми не домовлялися, щоб було трохи таємничо й моторошно?
Саме так.
Вибач.
Хай там як, ми скоро будемо у вас.
Готуйтеся до нашого прибуття.
Так!
Більше ніяких монстрів. Ніяких таємниць.
Нормальні батьки й нормальне життя.
Треба сказати Болінару й Назарі. Вони зрадіють.
Як це все бісить.
Ці кола під очима.
Ким ми стали?
Я розмовляю 17 мовами.
Я написала конституцію нашого королівства.
Я національний скарб.
І ось чим я займаюся цілий ранок —
розробляю какаскаватор для монстрів.
Потрібен справжній правитель.
Королівство розвалюється на очах.
Перепрошую шановних міністрів,
але назбиралися подарунки на день народження,
а вітальня трохи...
Пошкоджена?
Її більше немає.
Неси їх сюди.
Гаразд.
Назаро, ми не можемо довго берегти цю таємницю.
Ой!
Що зроблять люди, коли дізнаються?
Боюся навіть думати.
Короля й королеву всі так любили.
Дуже любили.
ЕЛЛІАН З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ!
МИ ЛЮБИМО ТЕБЕ!
Але є одна особа, яку люблять ще сильніше.
Кого? Мене? Ви дуже люб'язні.
Ні, не вас, дитваку.
Принцесу.
Знаєте, скільки років їй виповнилося?
Гадки не маю.
Дякую.
Їй виповнилося 15.
Це може бути виходом.
Ви про що?
Як відомо, статус-кво у нас зашкалює
Пара монстрів все розвалює
В замку хаос настає
Бо гуляли шарм і стиль оцими залами
А тепер слонів ми бавимо
Це не ваше й не моє
Уявіть, що тут усе причепурилося
У атлас ми нарядилися
Як воно було давно
- Розважаємо гостей, і як колись усе - Дегустуємо сири, те-се
Вже покинули це дно
Ха! То вам до жартів навіть?
- Та де? - Та ну!
Таж ні!
Є шанс повернутись у гру для обох Та не будьмо дурні
Зробімо крок
Крок до чогось нового
Крок од життя нудного
Крок і ще крок А далі вперед до зірок!
Зробити крок!
Потім ще крок, і знову
Рухаймось поступово
І коли що – мовчок!
Чекайте! Що ви пропонуєте?
Наше щастя
Що принцеса повнолітня вже
Значить, наш престол звільнився вже
- Для законних домагань - Добре.
І коли старий палац знов розцвіте, тоді
Оживем, як карасі в воді
І поллється знов шампань!
Як гарно.
Ні, чудово!
Ага. Цього і жду
- Я знав - Ще є час
І можливості в нас відігнати біду
Зробивши крок
Крок до чогось нового
Краще хай до старого!
- Ще крок і ривок - Всю волю зібравши в пучок
Маленький крок
Вийти повинно славно
Буде це все не явно
Ми коли що – мовчок
Не мед у монархів життя
Боюсь, що їм путь в небуття
Та їй сльози висушу я
Нова королева вже є
- І що? - Ми корону їй — на!
- І що? - В горностаях вона
І що? Заковика одна
- Простенька! - Мала!
- Тільки згоду б дала - І година проб'є
Міністри!
- Принцесо! - У мене є відповідь.
- У нас теж. - Ми знімемо закляття!
Ви будете королевою.
- Що? - Що? Як?
Оракули нарешті відповіли на мої листи. Вони знімуть закляття.
Було б чудово.
Авжеж. Але якщо не зможуть, королівству потрібен правитель.
- Королева. - Чекайте. А мої батьки?
Відправимо їх у село, де вони будуть бігати й веселитися.
А ви зможете їх відвідувати, коли захочете.
Гаразд. Я згодна.
Але спершу спробуймо вислухати оракулів.
Так, авжеж.
Але далі...
А «далі» не потрібне
Закляття знімуть враз
- Якщо... - Не «якщо»!
- Та можливо - Проте
- Згоди треба од вас! - Ще
Зробити крок
Крок, крок, крок Крок до життя нового
- Мабуть, і до старого - Крок, крок, крок
Крок і ще крок І далі до самих до зірок!
За ним стрибок
Рано ще горювати
Вас би коронувати
Але про це мовчок
З днем народження, Елліан
З днем народження вас
- З днем народження, принцесо. - Я теж вас вітаю, сонечко.
Дякую всім за цей чудовий...
Сюди, Ваша величносте. Сюди.
- Мамо! Тату! - Молодець.
Якщо моє бажання здійсниться, сьогодні всім буде що святкувати.
Так. Випиймо за це.
Болінаре?
Перепрошую. Вибачте. Королівські справи.
Один мені, будь ласка.
Ваша величносте, зосередьтеся.
Це ж треба, ви причепурилися на мій день народження.
Дуже добре.
- Гей! - Жуйте, сір.
Тату! Поклади його.
Дякую, принцесо.
Не подобається корона? Розумію.
Але корона важлива й цінна, тож... Де вона поділася?
Флінку!
Повернися!
Ні!
Смердючий фіолетовий щур.
Мій торт.
Знаєш, тобі личить.
Чесно, принцесо, я не розумію вашої любові до цього шкідника.
Це вони.
Вони тут.
Спокійно.
Вітайте єдиних архітекторів відомого
й невідомого всесвіту,
наймогутніших чарівних істот усіх часів,
Оракулів Сонця й Місяця.
Вітаємо вас, жителі Ламбрії.
Ламбрії.
Чудова поїздка, Лоуренсе.
Маєш п'ять зірок.
П'ять зірок? Ти здурів? Там смерділо вареною капустою.
Мені сподобалося. Так по-домашньому.
Пресвітлі оракули,
від імені Королівства Ламбрія дякую, що ви приїхали.
Ви, мабуть, принцеса Елліан.
Це я, з тіарою.
Іменинниця.
Дуже радий знайомству.
Я Луно.
А я Солі.
У мене хороше передчуття.
Дозвольте уточнити.
У листі ви пишете, що маєте проблему з батьками.
По-вашому, вони...
- Як вона їх назвала, Солі? - Монстри.
Так. Монстри.
А що спонукає вас думати, що ваші батьки — монстри?
Ну...
Серйозно.
Її батьки — монстри.
Так, знаю. Тому мені потрібна ваша до...
Тату, ні. Це наші гості.
Гей. Мамо, не лізь.
Я думав, це метафора.
Я думав, ви перебільшуєте.
- Навіщо мені це? - Бо ви підліток.
Хочете Писклю?
Так, ловіть!
Чекайте, сір.
Вибачте за це.
З ними буває важко.
Принцесо, щось мені підказує, що ваші батьки побували
у Темному лісі Віковічної темряви.
Настільки темної, що її назвали двічі.
Ну, так.
Але звідки ви знаєте?
Бо це єдине місце, де існує така магія.
І не зліться на нас, але якщо їх швидко не розчаклувати,
вони назавжди лишаться монстрами.
Що? Будь ласка, зробіть щось.
Авжеж. Ми недаремно приїхали сюди у жаб'ячій пащі.
Дай мені паличку.
- У мене немає палички. - Жартуєш? Де паличка?
Я обміняв її на нову версію.
Що? Навіщо ти так зробив?
Ми говорили про це.
- Ми говорили про це. - Що ти таке кажеш?
- Ти цього не казав. - Авжеж, казав.
Це абсолютно нова інформація.
Я казав багато разів.
Це брелок.
Універсальна паличка.
Тепер замість купи різних паличок
у нас є один брелок, який робить усе.
Що було не так з тими шістьма паличками?
Вони займали весь журнальний столик.
- Скажи команду й натисни кнопку. - Сказати?
- Просто натисни... - Старт.
- Натисни... - Старт, брелоку.
Тисни й говори.
Я вже купу разів натискав.
- Просто треба... - Нічого не виходить.
- Дай мені. - Ні. Я сам.
Музика!
Геть.
Розкрити тут секретик
Як стерти люте зло?
Розчаклувати монстрів?
Зробити як було?
Наставте ваше вушко
Бадьоріше лице
Радимо зробити...
Мамо!
- Ні! - Допоможіть!
- Забери його від мене! - Тому ми нікуди не ходимо.
- Ні! Тату, припини! - Допоможіть!
Ноги нашої не буде в цьому замку!
Лоуренсе! Допоможи!
Стійте! Будь ласка! Поверніться!
Ні.
Поверніться!
Що ви накоїли?
То був наш єдиний шанс зняти чари.
Елліан.
Сонечко.
Я так співчуваю.
Організуйте церемонію.
Я стану королевою.
Мамо?
Тату?
Мамо?
Вибач, що я так розлютилася.
Ти не розуміла, що робиш.
Усе-таки в мене день народження.
Ось. Я принесла торт.
Я сумую за вами обома.
Мамо?
Знов одна
Я в цій ночі
Сіре тло, мій щем і я
А колись троє нас було
Була і назва нам «сім'я»
Все пішло
Та й немає
Замело, мов снігами даль
Як давно наш вогонь погас
Невже він був у нас
Любові й щастя час?
Було й розтало
Якби вернулось те все Й знову стало як було
Ми троє, як одне – от благодать
Відчути б те колишнє, так щоб серце ожило
І батьків
Обійнять
Вдихнути ще раз те все Що буяло і цвіло
Як ми собі гуляли серед трав
Всотати ще раз те все Що давало нам тепло
Жити всмак
От тільки як?
Якби хтось підказав
Без страху
Без турботи
Під крилом я у вас росла
Розумію тепер сама
Як швидко та вода текла
Де ваші всі уроки?
Їх знову хочу я
Де зими ті домашні
І книжки, в яких знання?
Зоря та незрадлива
Щоб не збитися з пуття?
Все оте, не зникай!
Я так хочу в рідний край!
Як хочу я оте все, щоб усе воно було
І тих щасливих днів ніхто не вкрав
І спрагло пити серцем Що колись у нас було
Хай на час
Хай на рік
Хай на три
Хай навік
Буде в нас...
Так само як
Було
О ні.
Ні.
Я не замкнула двері.
О ні.
Монстри!
Монстри? У королівстві?
- Звідки вони взялися? - Не знаю.
Зібрати батальйон!
Мамо! Тату! Припиніть!
Сюди.
Ні!
Заблокуйте площу! За мною!
- Ваша високосте. Стійте тут. - Що ви робите? Ні.
Не треба!
Послухайте мене.
- Мамо! Тату! - Принцесо! Ні!
Ви не розумієте. Це мої батьки.
Це ваші король і королева.
Генералко Кардоно, вони вже рік як зачаровані.
Чому мені не сказали?
Припиніть, будь ласка.
Несіть сітки!
- Принцесо! - Вас поранено?
Усе гаразд.
- Їхні величності? - Це король і королева?
Можливо, колись були.
Але вже ні.
- Це чорна магія. - Як таке могло статися?
Якщо король і королева стали монстрами...
- Ми теж можемо. - Стоп.
- Що це значить? - Що робити?
- Треба тікати. - Я не покину свій дім.
- Куди нам тікати? - Слухайте, у нас є план.
- Хто тепер править? - Так!
Хай принцеса посяде трон.
Принцеса?
Принцеса добра.
- Так, а що буде з монстрами? - Так!
З монстрами?
Чекайте. Ні, все не так.
Коли принцеса Елліан зійде на трон,
монстрів відправлять у найвіддаленіший куток світу.
Що? Я на це не згодна.
Генералко, ми це не обговорювали.
Це треба зробити заради безпеки принцеси й королівства.
Не бійтеся.
Ви більше ніколи не побачите монстрів.
Ми вживаємо заходів.
Монстрів уже саджають у клітки.
На світанку їх тут не буде.
Флінку, треба щось робити. Треба їх визволити.
Флінку, що там у тебе?
Віддай.
Я серйозно.
Віддай!
Чому всі потрібні речі хтось постійно з'їдає?
Не можу знайти. Я ніде не можу його знайти.
Оракули!
Заспокойся.
Згадай, що ти робив.
- Агов! - Чудова ідея.
- Ми спіймали жабу... - Агов!
Хто це? Ти знову запросив маму в гості?
Ні, це я, принцеса Елліан.
Ваш брелок у мене.
Бачиш? Я ж казав, що не загубив його.
Слухайте, у нас тут катастрофа.
Будь ласка, поверніться.
Ні, ми більше не повернемося в той божевільний замок.
- Луно, вона в біді. - А якщо я приїду?
Допоможете мені?
Ти дуже настирлива як на принцесу.
Авжеж, допоможемо. Так?
Гаразд. Але спробуй знайти жабу о цій годині.
Використайте брелок, принцесо.
Він приведе вас до нашого дому в Темному лісі Віковічної темряви.
Це наказ. Виводьте монстрів.
Дякую вам обом.
Солдати!
- Киньте зброю. - Принцесо?
Я сказала: киньте зброю!
Що?
Мабуть, треба висловлюватися чіткіше.
Віднеси нас до оракулів.
Що відбувається?
Я сподівалася, що натисну — й ми долетимо за мить.
- Гей! Зачекайте? - Вони тікають!
Нам потрібно щось.
Карета!
Візок! Хоч щось.
Принцесу викрадають.
Швидше!
Зупинити монстрів.
Солдати, за мною.
Принцесо!
Флінку, ось. Затримай їх.
Гей!
Замкнути браму!
О ні.
Флінку, завадь їм!
О ні.
Гей, швидше.
До мене.
Сидіти. З...
Принцесо!
Ми вас врятуємо!
Ні, дякую!
Не треба мене рятувати!
Чому вона не слухається?
Бо вона підліток.
А тепер хапай її!
Флінку?
О ні.
Мені шкода, Болінаре!
Це навряд, після всього, що я пережив.
Болінаре?
Як ваш довірений радник і поважний наставник,
благаю вас...
Що це за волохата штука?
А ця волохата штука?
Ні!
Чекайте. Якщо я в цьому тілі, то хто в моєму?
Ні.
Елліан, допоможіть мені. Я фіолетовий щур!
Зараз не це головне.
Що мені робити?
Треба летіти звідси.
Мамо? Тату? Усе гаразд?
Зі мною — ні.
Дякую, що спитала.
- Ми долетіли. Ми в лісі. - Неймовірно.
А тим часом моє тіло повернулося в королівство.
Ні! Прошу, не їжте мене.
Не хвилюйтеся, Болінаре.
Оракули все виправлять.
Як їх знайти?
Стоп. Що це?
Чую запах орегано.
Трохи базиліка.
Делікатна нотка розмарину.
Це паста фазул.
Та ну. Хто б готував пасту посеред темного лісу?
Хто?
Що думаєш? Шиканемо й зробимо часниковий хліб?
Нас ледь не з'їв монстр, гадаю, ми на це заслужили.
Ура! Бо я поставив його в духовку 20 хвилин тому.
Ти нестерпний.
У нас гості!
Ви приїхали.
Вона привезла монстрів.
Ми її запросили.
Вона ж не могла знайти няньку для монстрів.
Принцесо, ви доїхали.
Було нелегко.
Але тепер ми тут.
І вибачте, що мама намагалася вас з'їсти.
Це більше не повториться. Так, мамо?
Ось ваш брелок.
Починайте.
- Що саме? - Зніміть закляття.
Вибачте, ні.
Брелок лише переніс вас сюди. Він не може зняти закляття.
- Що? - Але ви можете?
- Це не в нашій компетенції. - А мене назад повернете?
Ні. Це обмін тілами.
Для цього потрібна ще й друга істота.
Але хтось може допомогти моїм батькам?
Чарівник, відьмак чи ельф?
Ельф? Думаєте, ми всі знайомі між собою?
Наче ми всі якась магічна мафія?
Вибачте, я не...
Якщо чесно, ми граємо в покер з парочкою ельфів.
Чаклувати вони не вміють.
І грати в покер — теж.
Бідолахи.
Кажете, ніхто не може зняти це закляття?
Ми цього не казали.
Тоді хто може?
- Вони. - Вони.
Вони? Ви що, з глузду з'їхали? Погляньте на них.
Так, це навряд.
Тож підкажіть мені, що робити, і я все зроблю.
Так не можна. Лише вони самі здатні зняти з себе чари.
Як?
Вони мають вирушити в екстремальну подорож
через Темний ліс Віковічної темряви.
Але там немає стежок.
- Їх вестимуть вогники. - Час від часу. Вони дуже оманливі.
Ви знущаєтеся чи що?
- Вони перейдуть гори. - Де може статися обвал.
- Перепливуть річки. - Скоріше смертельні пороги.
Перетнуть пустелі.
Спека там страшенна.
Принцесо! Чекайте! Ми не закінчили.
Якщо ви кажете правду, я більше не побачу батьків.
Це безнадійно.
Шик.
Бідолаха.
Принцесо, надія завжди є.
Там на манівцях
Є щось
Таке чудне
Як жаринка – оп
Горить
І тьму жене
Я чув
Жарину слід піймати
Дати зрости
І розцвісти. І в путь
І в путь
Бо жаринка – оп – була, а став маяк
Буде як стріла, що вам укаже шлях
Навкруг осяє темну темінь
Світло – це друг, добрий наш друг давно
Бачите? Бух! – вже як ліхтар воно
- Чудо в лісах - Чудо в лісах
Виведе завжди
Чудо в лісах
І на очах
Спокій в душі
Гайда на блиск, просто крізь ліс
Кличе тропа трохи пройтись
Мимо зірок, що так
Сяють усі
Це метафора?
Метафора-шметафора.
Вам потрібна справжня крапля чистого сяйва.
На жаль, це правда, принцесо.
Ваші батьки — монстри, бо втратили своє світло.
Його треба негайно віднайти.
Де вогню нема в серцях
Пітьма вповзе
А за нею лють, і страх
І біль, і все
У путь!
Бо щось уже ночіє
Знаю цей смак, цей аромат пригод!
Іскорка та буде як тайний код!
Чудо в лісах
Тіням на жах вигулькне звідкись
Чудо в лісах – ваш вірний шлях
В чорній пітьмі
Хай його жар буде вам дар
Змовкне кажан, вщухне кошмар
Згине туман і сльота на душі
Бачите?
Високо на вершині останньої гори — Озеро світла.
Щоб віднайти свою людяність,
ваші батьки мають увійти в те озеро.
Але стережіться темряви.
Вона живиться темними емоціями,
стає все більшою, поки не зведе вас на манівці.
Це не проблема. У мене немає темних емоцій.
Темні емоції є в усіх. Важливо, чи ви можете їх опанувати.
Зрозуміло.
Мамо. Тату.
За мною.
Чудо в лісах
- Щось нарешті вже прояснилось - Темряви крах
- Дещо в нас, здається, змінилось - Світло в очах
Я все життя своє можу взяти Знову в руки тепер
Я ж не брешу
- Я вже чую – пуща шепоче - А я брешу?
Що лякатись темної ночі?
- Часу мало, ми міцно спали - Часу мало
- І втрьох проспали біду - Проспали біду
Саме тут чудо наше, десь тут
Десь тут чудо наше, десь тут
Тут чудо наше, десь тут!
Часниковий хліб!
Не знаю, чому ви така щаслива.
Тепер нам треба лише відвести батьків до Озера світла.
Ви чули оракулів.
Я їх добре чув. Вони сказали стерегтися темряви.
І вишенька на торті: її живлять темні емоції.
Я точно стану першою жертвою.
Дивіться. Онде наступний маяк.
Але це єдиний шлях.
Нас уже знайшли!
Зглянься, велика темряво. Я маленький і нікому не потрібний.
Розслабтеся, Болінаре.
Ми подорожуємо з двома гігантськими монстрами.
Думаю, це темрява має боятися нас, а не ми її.
Так, вони наші хоробрі захисники.
Мамо, тату, ходімо. За мною.
- Солдати. - Так.
Швидко всі туди.
Годі гарчати.
Стійте, де Болінар?
Допоможіть!
Сюди! Це я, Болінар!
- На мене не схоже, але це я! - Будьте тут.
- Я з принцесою! Вона тут! - Болінаре!
- Допоможіть! - Болінаре, годі.
Якщо ми не встигнемо зняти чари, батьків виженуть. Ви ж знаєте.
Це не ваші батьки. Це не король і не королева.
Принцесо, Ламбрії потрібен справжній монарх.
Так, і найкращий спосіб дати Ламбрії справжніх монархів —
зняти закляття й повернути короля й королеву.
Хвилинку.
А де король і королева?
Мамо! Тату!
Чекайте на мене.
Відлуння.
Гей, послухайте.
Тату, спробуй.
Непогано, тату.
Мамо, чудово.
Ваша черга, Болінаре. Скажіть щось.
Краще б я здох.
Більше ніяких гнівних звуків.
Поводьтеся добре.
Це тварини. Вони не розуміють, що ви кажете.
Це мої батьки, і вони розуміють, що я кажу.
Ні!
Ні. Тихіше.
Припиніть.
- Мамо, тату, ви робите ще гірше. - Вони не розуміють, принцесо.
- Ваших батьків більше немає. - Не кажіть так.
Ні, ви помиляєтеся. Це вони. Це мають бути вони.
Зачекайте.
- Припиніть. - Принцесо!
Чому вони сваряться?
Чому я не можу їх зупинити?
Темрява йде по мене.
Чекайте. Вона йде не по мене, а по вас, принцесо.
Але ви казали, у вас немає темних емоцій.
Я так думала.
Тікаймо!
Допоможіть!
- Дівчино! - Дівчино!
Мамо! Тату! Ви вмієте говорити?
Ні, аж ніяк.
Але, тату, ти говориш.
Ти сказав: «Ні, аж ніяк».
Що таке «ні»?
Що таке «аж»?
Що таке «ніяк»?
Гей, я кажу слова,
але не знаю, що вони означають, вони самі вилітають з мого рота.
Так. А ти, мамо?
Дівчина.
Так.
Я дівчина, твоя дочка.
Дівчино, слухай мене.
Мені подобається звук мого голосу.
Ти ж мій тато.
Дівчина.
Так. Пам'ятаєш ще щось про мене?
Дівчина з тортом.
Так. Я приносила вам торт.
- Ти несла торт? - Люблю торт.
- Чекайте. - Є торт?
- Ні. Слухайте. - Торт.
Гей. Якщо є торт, дайте мені шматочок.
Тортів немає.
Це неважливо.
Ви говорите. Мабуть, стільки всього хочете мені сказати.
Треба випустити рідину зсередини себе.
Що ж, вони ще не схожі на самих себе.
Чому ви не бачите жодних плюсів?
Я? Я найпозитивніша людина, яку я знаю.
Дивіться. Наступний маяк.
Гей! Рідина поза мною тепер!
Радий за вас.
Добре, друзі.
Треба рухатися у напрямку світла.
- Припини. - Сам припини.
- Ні, ти припини. - Ти припини.
Гей, заспокойтеся обоє.
Хіба ви нічого не навчилися?
Сваритися в цьому лісі дуже небезпечно.
Отже, в дорозі ніяких сварок. Гаразд?
- Гаразд. - Гаразд.
Чудово.
А тепер ідіть за мною.
Зачекайте на мене.
Чекайте!
Ми вже на місці?
Ми щойно вирушили.
Я бачу небесні кульки.
Що?
Це хмаринки.
Моє слово краще.
Не заперечую.
Що є?
Це камінь.
Камінь.
Гарний.
Люблю камені.
Великий камінь. Блискучий камінь.
Крихітний, малесенький камінь.
Пташині камені.
Мамо! Не їж цих ягід.
Гарно. Хто це?
Метелики.
Метелики?
Бо їх метляє?
Тато зі своїми жартами.
Тату! Чекай!
Болінаре, це так чудово. Мої батьки приходять до тями.
Принцесо, вони досі звірі, хоча й можуть скласти кілька слів.
Вони не знають, хто ви. Вони не знають, хто я.
- Я, їхній геніальний радник. - Ні, вони знають. От побачите.
Вони згадають мене й вас.
Ні. Для них я невідомо хто, Дон Кардамон.
- Дон Кардамон. - Дон Кардамон.
Навіщо я назвався Кардамоном?
Дон Кардамон ліг на газон?
Дон Кардамон — чемпіон.
Годі це казати.
- Дон Кардамон засмучений? - Дон Кардамон завжди засмучений.
Я не засмучений.
Годі, Болінаре. Заспокойтеся.
Світло. Ми змогли. Ми дійшли.
Нарешті солодкий сон.
Ні, Болінаре, не час спати. Треба дійти до наступного маяка.
Мабуть, він зараз з'явиться.
І ми бачимо наступний маяк.
Маячок.
Хочу маячок.
Покажися, маячку.
Маячок для чотирьох, будь ласка.
Можна нам маячок?
Де він?
А як мене звати? Пам'ятаєте моє ім'я?
Я знаю.
Дівчина з тортом?
Ні, тату. Не дівчина з тортом.
Де ж той вогник?
Я бачу вогник.
Бачиш? Де?
Це зірки, мамо.
Гарні.
Так. Вони гарні, правда?
Колись ми дивилися на них разом.
«Доню, люблю тебе», – сказала ти раз
У світлі зорь
З тобою ми одне
Не розітнеш
Сяяв в небі кришталь
Так.
Ніч навколо, як шаль
Воно
То було немов у сні
Ми утрьох і вись без меж
Не пам'ятаю я
Буває, тьмяна мов картинка з'явиться
Ну от.
Так раптово з'явиться
І не вернеш
- Сміху в голові дзвін - Це зветься пам'яттю
- Дотепер луна він - Всяке різне
- В небі рій намистин - Знову наринає це
- Місяць кожну береже - І кудись дівається
Не доженеш
- На водоймі човник - Тату, так, згадуй
- Вітер б'є нам в щоки - Щось вимальовується вже
- А на серці спокій - От якось так
Чом так добре, не збагнеш
- Тату, пригадуй що можеш - Так, пригадуй що можеш
Кажу своїм очам, що годі плакати
- Не сумуй, шукай - Пам'ятають щось не те
Ти помалу, ма...
-Немов чуже - Авжеж
Авжеж
Я пам'ятатиму зірки. Мамо й тату, ви
Колись
Згадаєте все теж
Авжеж
Елліан?
Ти назвала мене на ім'я.
Мамо.
Вони зупинилися тут.
Схоже, заночували.
Я так хвилююся за неї, генералко.
Треба знайти принцесу.
І швидше.
Що там за шум?
Болінаре.
Що ви їсте?
Гидота.
Хвилинку.
Це слід
з жолудів.
Болінар знайшов їхній слід.
Блискуче, міністре.
Розвідники! Ретельно обстежити цю територію.
Чому вам платять більше, ніж мені?
- Елліан. - Елліан.
Елліан.
Гарне ім'я, Елліан.
Ви згадали моє ім'я.
Чудово. Тепер слухайте.
Ви мої батьки, а я ваша донька.
Ви мої батьки, а я ваша дона.
Ні, я ваша донька.
Гляньте! Онде він!
А чия ж я дона?
Нічия.
Усе гаразд, ти мій тато.
- А ти моя дона. - Отож.
І фіолетовий щур — моя дона.
Ні. Фіолетовий щур не твоя дона.
До того ж він не фіолетовий щур.
От щур.
- Я заплутався. - Ви кидаєте жолуді,
- щоб лишити слід. - Ні.
- Ви приведете солдатів до нас. - Думаєте?
- Гаразд. - Ні.
Більше ніяких хитрощів. І слідів.
Ми йдемо до того маяка.
Єдине питання: чи ви дійдете туди ногами,
чи мама понесе вас у пащі?
- Я хочу в пащі. - Вірте мені. Я командний гравець.
Так, але з якої команди?
- Що сталося? - Ми тонемо.
- Знаю, що тонемо. Чому ми тонемо? - Звідки мені знати? Просто врятуй мене.
У мене пісок там, де не має бути піску.
Ось чому я люблю камені.
Швидко, тату, до каменя.
Гаразд, справи такі.
Щоб не потонути, треба залишатися на світлі.
Ні. У небі надто багато вогників. Це небезпечно.
Ми підемо туди по твердій, безпечній зеленій землі.
Мамо, так значно довше.
Ні, підемо прямо. Так швидше.
Так, Елліан?
Це швидший спосіб померти. Скажи, Елліан.
Ми не помремо, якщо швидко стрибатимемо. Елліан, ходімо.
Тату, треба ухвалити план.
- Так. Мій. - Тату, припини.
- Елліан згодна з жінкою-монстром? - Я цього не казала.
Ти зі мною не згодна?
Цього я теж не казала.
- Елліан згодна зі мною. - Тату.
Чому Елліан згодна з чоловіком-монстром?
- Що? - Елліан любить монстра більше, ніж маму?
- Так. - Ні. Не вплутуйте мене.
Темрява наближається!
- Ні. - Вони нас знайшли.
То мій панцир.
То моє тіло.
Там моє тіло в моєму панцирі.
- Стійте. - Але моє тіло!
- Чому завжди має бути по-твоєму? - Чому ти не слухаєш?
Зараз не час.
В атаку!
- Елліан, скажи їй. - Ні, Елліан, скажи йому.
Мамо, тату, це нечесно.
Стоп! Відступаємо на тверду землю!
Ми б уже були на місці, якби пішли моїм шляхом.
Ні, якби пішли моїм шляхом.
- Це і є твій шлях. - Чому ви завжди сваритеся?
- Елліан, скажи, що я правий. - Елліан безпечніше зі мною.
Ні, зі мною.
- Не змушуйте обирати між вами. - Ні, ти...
Елліан безпечніше зі мною.
- Ні, зі мною. - Тату!
Довезеш нас туди?
Так, це я можу.
Ліворуч.
О ні!
- Мамо, донесеш мене туди? - Авжеж.
Ні!
Треба дістатися туди непомітно. Але як?
- Веди її. Я їх затримаю. - Ні. З тобою їй безпечніше.
У мене є ідея.
Де вони поділися?
Тут нікого, генералко.
Обшукайте інший бік.
Вони десь недалеко.
Чудово. Моє тіло поїхало з солдатами.
А якщо оракули помилилися? Або озеро не допоможе?
А якщо ми назавжди лишимося такими? Гірше не могло й бути.
Моє тіло.
Моє прекрасне тіло.
Болінаре, ви досі скаржитеся?
- Так. - Ну, годі. Не відставайте.
Ми дістанемося до Озера світла й... Стоп.
Мамо? Тату?
Ні. Ми заблукали.
- Принцесо, захистіть мене. - Що?
Це флінки.
Можливо, вони допоможуть.
Чим? Захворіти на сказ?
Перепрошую.
Ми заблукали.
Допоможіть мені знайти батьків.
Вони такі собі великі монстри.
Ні! Вони добрі монстри.
Це погано.
Це що, могили?
Ви знаєте, що вони кажуть?
Ну, це основи дипломатії.
Поїсти разом, завоювати довіру, а вони нам допоможуть.
Чудово. Смачного вам.
Мені? Чому?
Бо ви флінк.
Я не флінк!
Я добре вихована людина з гарним смаком.
Я люблю смачно попоїсти.
Звісно, я куштував екзотичні страви.
Але цього я точно не їстиму!
Це щось погане
Ще в горлі стане
Ох, серце в'яне
Холоне кров Таку гидоту
Не клав я в рота
Вона моя?
Ну гаразд.
Як же смакує це
Як же смакує це!
Всяких їдав я сотні страв А навіть уб'ю за це
Живцем зжеру, зжую, заковтну
Я нямку цю стовчу і натще
О. Тут що, є лимон?
Чого це нотки? Шоколад, а ще?
Я можу звикнути
- Я можу привикнути - Гей, стійте!
І не вагаюсь Не боюсь про це навіть крикнути
Їдло просте – ніколи не зло Так є і було. А ви що їсте?
Мабуть, я досі їв не зовсім те
Болінаре! Обов'язково спитайте, де вихід!
Гаразд, принцесо!
Пізніше!
Трохи іншим прийдешнє я бачив
А тепер мені вже не шкода
Там мій шлунок, напевне, аж плаче
Бо така неземна ця їда
І не лякає
Що дно і камінь
Що всі жадання так зменшив я
Когось замлоїть?
Ну хто ж це коїть?
Ба загалом...
Ура!
Я упаду сюди
Шлях я знайду сюди
Радий цілком п'ю за столом І навіть зітру сліди
Хай не фонтан, та я ж не титан
Не хочу питань про рівень і клас
Можна я залишуся у вас?
Болінаре, я вас не впізнаю.
Цей варіант так довго марився
Як я без вас так довго маявся?
Грузьке. Слизьке. Гидке. Гниле
Це інший формат, еге ж. Але!
Я приживусь-таки!
Сюди я приб'юсь-таки!
Нехай там як, а я в кулак Затискаю туз такий
Коли впадеш і ґуль не наб'єш А радощі п'єш
І все комільфо
Може, все ще владнається само
Так легко якось воно звикається
Само!
Мамо! Тату!
Мені подобається новий Болінар.
Дякую!
Гей!
Мамо, що ти...
Постав мене на землю.
Вважаєте себе крутими, так?
Ну, покажіть, на що ви здатні.
Вона любить торт.
Донька.
Елліан —
це моя донька.
Наша донька.
Мамо. Тату.
Ви згадали?
- О, Елліан. - Ти наша донька.
О, ви повернулися!
Я так скучила.
Дівчинка моя.
Елліан, люба.
Елліан, ти мала рацію.
Вони були там увесь час.
Ваші величності.
Принцеса вірила у вас.
Ти просто чудова.
Озеро світла.
Он воно.
Нумо.
Так!
Ми дійшли.
Дійшли!
Заходьте, світло приємне.
Ти все перекручуєш.
Ні, ти.
Хоч раз дай мені сказати.
Якби я затамував подих, поки ти говориш, я б задихнувся.
Ти знов перетворюєш суперечку на образу.
Так, це я винен. Я не буваю невинним.
Ти завжди так робиш.
Ось як це сталося.
Це ми винні.
Гнів.
Він поглинув нас.
Що вони роблять?
Ми перестали бачити найкраще одне в одному.
Гей!
Чого ви чекаєте? Заходьте.
Що?
Елліан,
ти пам'ятаєш, як часто ми сварилися?
Усі сім'ї сваряться.
Але ж не так.
Тому ми стали монстрами.
Зайдіть у світло. Воно все виправить.
Ми не можемо.
Тобто — не можете? Ви не хочете знову стати людьми?
Звісно, ми хочемо стати людьми.
Ми просто не хочемо знову стати такими людьми.
Я не розумію.
Елліан,
ми більше не можемо бути разом.
Не вийде повернути час назад.
Елліан, дай нам хвилинку.
Нам з мамою треба подумати, що робити далі.
Треба знайти спосіб співіснувати.
Що вам робити?
Елліан.
Старе життя вбивче для вас?
Ну а як мені?
Елліан, будь ласка.
І вітер здув-звіяв той час? Ну а як мені?
Знов від образи плачу Я щось значу?
Хто я є у цій сім'ї?
Як тепер мені?
- Елліан, зрозумій. - Не хочу!
Коли дитинство моє йшло, де ви були?
Коли ламалась я, як скло, чим помогли?
Жили тоді обоє
Лиш собою
Я ж згоряла у вогні
Тож як тепер мені?
Елліан!
Знаю, як зникає сенс Звикла до холодних фраз
Глухоти небес і смутку Ран і пут
До злобних вас
І тупа вина, і стрес – це все моє
Як страх і жаль, і біль
- Елліан! - Нелегко, я вам розповім
Крізь сльози усміхатись всім
Кажете: все, ми розійшлись? Ні, не прощу
Далі мовчи, просто змирись? Та що ви, я вмру!
Тепер пасьянс ваш склався
А в дурнях хто зостався?
Хто?
Немовби тут є лиш ти і ти!
Значить, мені
Елліан!
Тонути в пітьмі
Прошу, почуй нас.
Бути в пітьмі!
Елліан!
Ми тебе любимо.
Слова!
Я вам не вірю!
Якщо ви розлюбили одне одного,
то можете й мене розлюбити!
Вона не вірить, що ми її любимо.
О ні.
- Елліан! - Елліан!
- Он вони! - Швидше!
Уперед!
Воїни, не дайте їм втекти!
Пильнуйте!
Тримайтеся.
- Назад, звіре! - Тримайте їх!
Пильнуйте їх.
Відвезіть звірів якнайдалі, щоб їх ніхто більше не бачив.
Де принцеса?
Болінаре, обшукайте з воїнами долину.
А ми перевіримо поля.
О ні.
Флінки, в атаку!
- Принцесо Елліан! - Елліан!
- Елліан!
Можливо, вони знайшли принцесу.
- Що відбувається? - Засідка флінків!
Флінку, брате. Королю й королеві потрібна допомога.
В атаку!
Він випускає монстрів!
Зупиніть його!
- Уперед! - Нумо!
Стійте! Назаро, генералко, це ми.
Ваші королева й король.
- Ваші величності. - Королево Елсмір.
Я така рада, що ви повернулися. Але ми не знаємо, де принцеса.
- Елліан у цьому вихорі. - Треба її врятувати.
- Треба врятувати нашу доньку. - Зараз, сір.
Уперед!
Ви знали про це від початку?
Чому мені не сказали?
Йому забракло слів, дорогенька.
- Елліан! - Елліан!
Не вийде повернути час назад.
Не вийде повернути...
Не вийде повернути час назад.
Елліан!
Ми втрачаємо нашу доньку.
Треба щось робити.
Світло.
Так.
- Елліан. - Ти ціла?
- Ми думали, що втратили тебе. - Елліан, нам дуже шкода.
Неначе мова вся була про нас
Не про тебе тут
Немовби йшлося про самих лиш нас
Не про тебе тут
Скажу я щось
Потім я
Ми клятву порушили свою
Ми зламали клятву
Твоя правда, Елліан.
Ми мали поводитися краще.
Ми не помічали сліз
Наче й не було тебе
Не хотіли чути про життя Страшне й сумне твоє
Я не знаю, як це вийшло в нас
Що ти була немов баласт
Бо душа кричала все про доню
Що в нас вона одна
Жила ти завжди в серці десь
Як сенс наш існування весь
Найкраще, що в нас є, — це ти.
І так завжди було.
Вибач, що через нашу поведінку ти подумала, що це не так.
Якби ж вернути те все і зробити як було
Бач, в сім'ях часто зовсім і не рай
І щезло те старе вже Зачиняємо вікно
Не біда
Ти співай
Я згодна, що змело все і немає вороття
Від нас залежить далі жити як
Холодне це тепло Вже не загоїть нам життя
Вас так люблю
Тож любіть
Вже ми втрьох
Всяку мить
Нехай тоді
Все стане як
Було
Мамо!
Крихітко моя.
Тату!
Елліан, сонечко!
ЧЕРЕЗ РІК
Що ж, у нас все сильно змінилося,
і, зізнаюся, я мала деякі сумніви.
Але, мушу сказати,
батьки дуже старалися, тож моє життя змінилося на краще.
Змін багато.
По-перше, мама живе в цьому замку,
а тато — в тому.
Я свої кімнати не прибираю в обох.
Вони мене за це сварять, але я навіть рада.
О ні.
- Принцесо Елліан. - Назаро!
Я знаю, що обіцяла сьогодні обійтися без спалаху,
але король і королева просять аудієнції.
Що?
Великої.
З днем народження!
Заходь, сонечко.
- Отак. - З днем народження!
- Лише рідні. - Так. Очевидно, все скромно.
Вручи їй подарунок, Малий Джо.
До мене!
Принцесо, я вся ваша.
Архімеде! Ні!
Я хочу вас привітати, принцесо.
Флінкі, друже мій, у мене щось для тебе є.
Поглянь на себе, Флінку.
- Вітаємо, принцесо Елліан. - Оракули!
Ми хочемо сказати, що дуже вами пишаємося.
Але якщо ще хтось з ваших знайомих перетвориться на монстра, будь ласка,
звертайтеся до нас.
Пропустіть.
З днем народження, доню.
Мамо! Тату!
Ми знаємо, що торік ти літала менше, ніж хотіла, і...
Цього року ти зможеш літати стильно.
Це найкрутіше сідло, яке я бачила!
Друзі, випробуймо його!
- Елліан, додому о дев'ятій. - Тату, в мене день народження.
Гаразд.
О десятій.
Я повідомлю, коли вона повернеться.
Це ось мій світ
- Брелок! - Є в ньому щось
О ні!
Все непогано у всіх нас зрослось
Часом утрьох
Часто сама
Та всі ми рідні Усе недарма
Досить стресу й секретів
Я для себе живу
Мрії мої десь в вишині Монстри тепер тато й мама
Крила отак, буде крутяк
В мене тепер тато й мама
В небо лечу – вголос кричу
«Добре, що є тато й мама!»
Вже є тато й мама
Тепер тільки так я
Їх зву!
ЗАЧАРОВАНІ
Переклад субтитрів: Галина Козловська