Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏- תחת כישוף -
‏כן!
‏אליאן!
‏חכי!
‏זו הנסיכה אליאן. פתחו את השערים.
‏כן!
‏נו, באמת. ‏לא, לא הזיקוק.
‏שוב? אליאן, הרגע יצאת לכאן.
‏סליחה, חבר'ה.
‏החובה קוראת. ‏-אלו החיים הזוהרים של נסיכה.
‏זה בסדר. ‏נתראה הלילה במסיבת יום ההולדת שלך.
‏שנה שעברה היה אדיר.
‏כן. השנה זה יהיה רק עם המשפחה.
‏אתה יודע, הכי קליל.
‏ממש קטן.
‏באמת? זה לא מתאים לך.
‏ובכן, אני בת 15. ‏אני נערה אמיתית עכשיו.
‏אז אני רוצה לבלות עוד זמן עם ההורים שלי.
‏ובכן, אם תרצי לבלות מאוחר יותר, ‏אנחנו נהיה בשוק.
‏ביי, אליאן! ‏-קדימה! בואו נזוז!
‏ילדה טובה.
‏הנסיכה אליאן!
‏אני יודעת שהבטחתי לא ‏להשתמש בזיקוק היום, אבל...
‏השרה נזארה.
‏הוד מעלתך.
‏המלך והמלכה מבקשים פגישה.
‏כמו "פגישה", פגישה?
‏כאילו, אחת גדולה.
‏לבלות בשוק עם החברים שלי?
‏זה מה שאני צריכה לעשות.
‏אבל, האם אני יכולה?
‏נסיכה! ‏-לא.
‏בוא, פלינק.
‏הנה זה מתחיל שוב.
‏"זה עולמי
‏"אתם בו אורחיי
‏"עולם מבולגן קצת הודות להוריי
‏"הם לחוצים
‏"מלאי טענות
‏"אם תתקרבו, תקבלו צעקות
‏"נכון, ווהו-הו, אני בת מלך
‏"אבל אצלי זה חריג
‏"עולם מבולבל אולי זה בגלל ‏ששני הוריי מפלצות הם
‏"אז הרשו לי אותם
‏"להציג!"
‏השמירה על הסוד הזה ‏הורסת לי את המלתחה.
‏סליחה, השר בולינר.
‏אבא! אימא! ‏-לא, בבקשה!
‏אם זה יתגלה אי פעם...
‏מלך רע. מלכה רעה.
‏אל תדאגו. אני על זה.
‏בדיוק. לכאן.
‏מלכה טובה.
‏"בשנה שעברה
‏"לא כך זה נראה
‏"ואז כך לפתע ירדה חשיכה
‏"לפתע פתאום!
‏"רעם פצצות
‏"כשהתפזר העשן הוריי היו מפלצות
‏"אשר לטיפול שנחוץ שם
‏"זה עוד לא התברר
‏"הכול קצת הזוי מאז השינוי לראות כך ‏את אימא מפלצת
‏"ואבא מפלץ עוד יותר
‏"אם גם להוריכם יש קטע חסר התחשבות
‏"עושים לכם דרמות
‏"על כל שובבות
‏"עקשנים כמו פרדים
‏"כאב בישבן
‏"והוריי בלי מבוגר אחראי
‏"סובלים פתאום מסוג של שכחה
‏"שבתם הנסיכה עוד כאן
‏"אין עוד כזאת ילדה
‏"אין כזאת חבורה
‏"היא מתמודדת, ‏למרות מה שכבר קרה
‏"בלי שום תלונה
‏"בלי שום עצבות
‏"היא מחייכת בשארית השפיות
‏"היא עכשיו הבוגרת
‏"כשהוריה הורסים ת'ארמון
‏"היא מחפה ‏-על כל החרפה
‏"של אבא ואימא כאלה
‏"ולחפות על מפלצות
‏"זה לא קל
‏"על כל המסמכים יש לחתום
‏"לסקור ת'משמר
‏"וצריך להדביק את כל מה שנשבר
‏"לדאוג לכולם עשיר או עני
‏"אוף, עם החבר'ה לא אעוף
‏"כי מישהו יפתור את הכול ‏-הנסיכה אליאן!
‏"וה"מישהו" זאת אני"
‏סיימת את שיעורי הבית שלך? ‏-אעשה אותם כשאחזור.
‏את הורסת את חיי.
‏"יהיה לא רע
‏"לרגע קט
‏"לכעוס על אימא שחופרת, מתערבת
‏"קשיחות תתקבל
‏"נדנוד? ‏בטח, למה לא?
‏"אבל הוריי לגמרי מתעלמים ממני
‏"ואני אגיד, זה נורא!
‏"כן, אבל, זה מה יש
‏"וככה שנה
‏"צל הקללה עלינו חנה
‏"כל מי שכאן
‏"על הקצה
‏"אני מתמודדת עם מה שיוצא
‏"אשאר כאן אופטימית
‏"עד שהכול יעבור
‏"ואם זה נכון שעוד אין פתרון ‏מפלצת נשארת מפלצת
‏"הכול נהרס נשבר ונגרס
‏"תחת רגלי המפלצת
‏"אך עמוק שם בפנים ‏מאחורי הפנים
‏"אלה הוריי אני נזכרת
‏"אמי לא מפלצת
‏"אבי לא מפלצת
‏"אבל אני מתאמצת
‏"לזכור"
‏פתחו את הדלת הזו! ‏הו, לא.
‏זו המפקדת קורדונה, שוב. ‏-אני רוצה לראות את המלך והמלכה.
‏פתחו את הדלת.
‏אימא, אבא, שקט.
‏לא נוכל לעכב אותה לנצח.
‏אני יודעת. ‏אבל תחשבו מה היא תעשה אם היא תגלה.
‏הכניסו אותנו פנימה! ‏-היא לא בדיוק הטיפוס הרגוע...
‏פתחו את הדלת הזו! ‏-אבל מה נאמר הפעם?
‏כבר השתמשנו בכל תירוץ אפשרי.
‏ביקור מדיני.
‏סכסוך עבודה.
‏ועידת סחר.
‏הרשי לי.
‏אחרי הכול, אני שר התקשורת.
‏אומן המילה המדוברת.
‏קולונוסקופיה.
‏איזו מיומנות.
‏אני אחזור מחר.
‏והפעם, אני אראה את המלך והמלכה!
‏חומד, זה לא יכול להימשך. ‏-אני יודעת.
‏כבר עברה שנה, ‏ועדיין לא הבנו איך...
‏איך להתיר את הכישוף. אני יודעת.
‏מה אנחנו הולכים לעשות?
‏נו באמת. ‏מה עכשיו?
‏מציגה את מנהל הדואר המלכותי.
‏אני חוזר עם עדכון לגבי המסר ‏ששלחת לאוראקלים של השמש והירח.
‏הם הגיבו?
‏עכשיו, כמו שאת יודעת, האוראקלים חיים ‏ביער האפל של החשכה הנצחית,
‏המקום הבוגדני ביותר.
‏לכן, שלחתי שמונה
‏מהציפורים הטובות ביותר שלי ‏כדי להבטיח העברה בטוחה של המסר שלך.
‏נהדר. הם קיבלו אותו?
‏במהלך הכניסה ליער, ‏שבע מתוך שמונה הציפורים
‏צרכו פירות יער מכושפים של התאבנות
‏ובמידי נהפכו לאבן.
‏אנחנו נכבד אותן.
‏אבל האחר... ‏-סיימון.
‏מילי.
‏סדריק.
‏סדריק השני.
‏הניגן.
‏אמברוז.
‏דורית הקטנה.
‏אינן אבל לא ישכחו.
‏כל כך טרגי.
‏אבל זה עדיין משאיר ציפור אחת,
‏ואני מקווה שזה הבחור הזה שנושא ‏מגילה קטנטנה במקור.
‏נכון.
‏הציפור האמיצה ביותר שלי, אולד ג'ו, ‏חזרה עם תשובה,
‏הוא זנח מאחור את כל הפחדים ‏מהיער האפל של החשכה הנצחית.
‏וכל אותו הזמן הגביל את צריכת ‏פירות היער המכושפים
‏לזן הקטן, שפועל לאט יותר.
‏הוא היה ציפור טובה.
‏הוא היה כמו בן בשבילי.
‏"הוסיפי מים"
‏היי, איפה המסר, לאן הוא נעלם?
‏פלינק, גנב קטן שכמוך. ‏שמת את זה בלחי שלך שוב?
‏ברכות, הנסיכה אליאן מלומבריה.
‏אנחנו האוראקלים של השמש והירח.
‏ירח.
‏המצב המצער שלך מסקרן אותנו.
‏ובכל זאת כדי לתקן את הבעיה הזו, ‏עלינו לבחון את זה באופן אישי.
‏אישי...
‏פלינק, הם מגיעים לכאן.
‏לכן, צפי שנגיע לממלכה שלך
‏בערב הירח השלישי
‏ביום השלישי של החודש השלישי.
‏חודץ'...
‏לא "חודץ".
‏חודש.
‏בירח השלישי של היום השלישי ‏של החודש השלישי?
‏זה יום ההולדת שלי. ‏זה הלילה!
‏יום הולדת שמח, נסיכה.
‏לא הסכמנו לשמור על כל הדבר ‏הזה מסתורי ומצמרר בדרגה נמוכה?
‏כן, הסכמנו.
‏סליחה.
‏בכל מקרה, נהיה שם בקרוב.
‏התכונני להגעתנו.
‏כן!
‏אין יותר מפלצות. ‏אין יותר סודות.
‏פשוט הורים רגילים וחיים רגילים.
‏אני צריכה לספר לבולינר ונזארה. ‏הם יאהבו את זה.
‏אני שונא את זה.
‏תראי את העיגולים מתחת לעיניים שלי.
‏למה נהפכנו?
‏אני דוברת 17 שפות.
‏כתבתי את החוקה של הממלכה שלנו.
‏אני אוצר לאומי, למען השם.
‏וככה אני צריכה לבלות את הבוקר שלי,
‏בתכנון מאסף-קקי של מפלצות.
‏אנחנו צריכים מנהיג אמיתי.
‏הממלכה הזו לא יכולה להמשיך לתפקד.
‏אבקש את סליחתכם, השרים,
‏אבל מתנות יום ההולדת נערמות,
‏וחדר הקבלה מעט...
‏ניזוק?
‏...לא קיים יותר.
‏הביאי אותן לכאן.
‏בסדר גמור.
‏נזארה, לא נוכל לשמור ‏את הסוד הזה לזמן רב.
‏אופסי.
‏מה יעשו התושבים כאשר הם יגלו?
‏אני מפחדת לנחש.
‏המלך והמלכה היו כל כך אהובים.
‏כל כך אהובים.
‏- אליאן ‏יום הולדת שמח! -
‏- אוהבים אותך! -
‏מצד שני, יש כאן מישהו ‏אפילו יותר אהוב.
‏מי? אני? ‏הו, את יותר מדי אדיבה.
‏לא, לא אתה, ילד מגודל.
‏הנסיכה.
‏אתה מבין בת כמה היא תהיה?
‏אין לי שמץ של מושג.
‏- חמש עשרה -
‏תודה.
‏ימלאו לה 15.
‏זה יכול לפתור הכול.
‏על מה את מדברת?
‏"כזכור הסטטוס קוו בלתי נסבל פה
‏"הארמון כולו נשבר פה
‏"והבלגן חוגג
‏"היה קסם, היה סטייל ואצילות שולטת
‏"עברנו לגידול מפלצת
‏"זה לגמרי לא אוקיי
‏"לא תרצה שהארמון ישוב לקדמותו?
‏"משי שאפשר ללבוש אותו?
‏"כמו שהיה כאן בעבר
‏"לא תרצה שוב לארח את הסולטן ואשתו? ‏-יין שאפשר לשתות אותו
‏"כל זה יכול לקרות
‏"זה לא יקרה אף פעם!
‏"זה כן! ‏-זה לא!
‏"נסתדר!
‏"נשחק מדויק ונציל ת'משחק אם רק לא נוותר
‏"צריך לנקוט
‏"בצעד שלא הכרנו
‏"בכיוון שעוד לא חקרנו
‏"צעד מחול שלנו הכול הוא יפתור!
‏"רק לצעוד!
‏"אם רק נצעד קדימה
‏"את העבר נפנימה
‏"והלאה נעבור"
‏אבל, רגע, מה את מציעה?
‏"איזה מזל!
‏"הנסיכה היא כבר בגיל
‏"סוף סוף עידן חדש יתחיל
‏"סוף סוף היא את השלטון תתפוס ‏-זה טוב
‏|את השלווה לממלכה היא כבר תשיב
‏"לתפנוקים יהיה תקציב?
‏"נקיש שמפניה כוס אל כוס!
‏"אני אוהב את זה ‏-באמת, אתה אוהב את זה
‏"את צודקת, אני חושב שאני אוהב
‏"בסגנון ‏-נתכונן
‏"והכול מתוזמן ת'שלטון כך נתפוס!
‏"צריך לנקוט
‏"בצעד שלא הכרנו
‏"כיוון שעוד לא חקרנו
‏"צריך רק לצעוד ‏-עד שנתפוס ת'שלטון
‏"צריך לצעוד
‏"בלי להסס לרגע
‏"איש לא יבחין בקטע
‏"ונהיה כבר שם!
‏"צעד ראשון, ‏הזוג המלכותי נעלם
‏"צעד שני, ‏נכריז על מותם
‏"שלישי, בתום אבל כבד
‏"בנסיכה נתמקד
‏"הצעד הבא, ‏-נכתיר נסיכה
‏"הצעד הבא, ‏-נלבישה כמו מלכה
‏"הצעד הבא, ‏היא תכבוש ממלכה!
‏"בקלות! ‏-בשניות!
‏"בלי שום בעיות ‏והארמון רוקד!"
‏השרים!
‏נסיכה! ‏-יש לי את התשובה.
‏גם לנו. ‏-אנחנו נתיר את הכישוף.
‏את הולכת להיות המלכה.
‏רגע, מה? ‏-רגע? איך?
‏האוראקלים סוף סוף ענו למכתבים שלי. ‏והם הולכים להתיר את הכישוף.
‏ובכן, זה יהיה נפלא.
‏כמובן. אבל אם הם לא יוכלו, ‏אז הממלכה שלך צריכה שליט אמיתי.
‏מלכה. ‏-רגע. מה בנוגע להורים שלי?
‏נשלח אותם לכפר שם הם יוכלו ‏לרוץ ולהיות מאושרים.
‏ותוכלי לבקר אותם מתי שתרצי.
‏בסדר. אני אסכים.
‏אבל רק אם ננסה את האוראקלים קודם.
‏כן, כמובן.
‏אבל אחרי...
‏"ה"אחרי" לא משנה כבר
‏"כי הקללה תוסר
‏"אם לא ‏-היא כן
‏"כן, שיהיה! ‏-עם זאת
‏"תקבלי ת'מלוכה? ‏-כן
‏"ונצעד!
‏"נצעד, נצעד, נצעד ‏-בצעד שלא הכרנו
‏"חזרה לחיבור מחדש ‏-לצעוד, לצעוד, לצעוד
‏"עוד צעד קטן וכל הצרות אינן צעד קל
‏"וצעד אחר צעד
‏"ואז נחגוג כולנו
‏"לכבוד המלכה שלנו
‏"ואז נתקדם מכאן
‏"סוף סוף נתקדם מכאן!
‏"סוף סוף נתקדם מכאן!"
‏"יומולדת שמח לאליאן הקטנה
‏"יום הולדת שמח"
‏יום הולדת שמח, נסיכה. ‏-בהחלט, חומד.
‏תודה לכולכם על הנפלאה הזו...
‏לכיוון הזה, הוד מעלתכם. לכאן.
‏אימא! אבא! ‏-כל הכבוד.
‏אם המשאלה שלי תתגשם, ‏לכולנו תהיה סיבה לחגיגה הלילה.
‏כן. לחיי זה.
‏בולינר?
‏סלחו לי. סליחה. ‏עניינים מלכותיים לטפל בהם.
‏אחד בשבילי, בבקשה.
‏תסתכלו. הוד מלכותכם, תתרכזו.
‏תראו את שניכם, ‏התגנדרתם לכבוד יום ההולדת שלי.
‏טוב מאוד.
‏היי! ‏-תאכל לאט, אדוני.
‏אבא! תניח אותו.
‏תודה, נסיכה.
‏בסדר, לא מתחברת לכתר. ‏אני מבינה את זה.
‏אבל הכתר די חשוב ובעל ערך, ‏אז... רגע, לאן הוא נעלם?
‏פלינק!
‏תחזור הנה!
‏לא!
‏עכברוש סגול מטונף.
‏העוגה שלי.
‏אני חייבת לומר, זה הולם אותך.
‏בכנות, נסיכה, אני לא מבין את ‏החיבה שלך לשרץ הנתעב הזה.
‏אלו הם.
‏הם כאן.
‏תהיי רגועה.
‏מציגה את האדריכלים הבלעדיים של ‏היקום הידוע
‏והלא ידוע,
‏הישויות המכושפות והחזקות ביותר ‏בכל הזמנים,
‏האוראקלים של השמש והירח.
‏ברכות, אזרחי לומבריה.
‏לומבריה.
‏שירות מצוין, לורנס.
‏אני מעניק לך חמישה כוכבים.
‏חמישה כוכבים? אתה מטורף? ‏זה הריח כמו כרוב מבושל בפנים.
‏הו, אני אהבתי את זה. ‏חשבתי שזה הוסיף נופך ביתי.
‏אוראקלים מכובדים,
‏בשם ממלכת לומבריה, ‏אני מודה לכם על הנוכחות שלכם.
‏את בוודאי הנסיכה אליאן.
‏זו אני, זו עם הנזר.
‏ילדת יום ההולדת.
‏מוקסם לפגוש אותך.
‏אני לונו.
‏ואני סאני.
‏יש לי תחושה טובה לגבי זה.
‏אז תני לי להבין.
‏במכתב שלך, ‏אמרת שאת חווה קשיים עם ההורים שלך?
‏את חושבת שהם...
‏איך היא קראה להם, סאני? ‏-מפלצות.
‏נכון. מפלצות.
‏ומה גורם לך לחשוב ‏שההורים שלך מפלצות?
‏ובכן...
‏וואו, את לא צוחקת.
‏ההורים שלה מפלצות.
‏כן, אני יודעת. ‏זו הסיבה שאני צריכה עזרת...
‏אבא, לא. ‏אלו הם האורחים שלנו.
‏היי, אימא, גם את.
‏חשבתי שזה היה דימוי
‏חשבתי שאת סתם דרמטית.
‏למה שאעשה את זה? ‏-בגלל שאת מתבגרת.
‏מי רוצה את סקוויקי?
‏כן, לכו תתפסו!
‏חכו, הוד מלכותכם.
‏מצטערת לגבי זה.
‏הם יכולים להיות קצת יותר מדי.
‏נסיכה, משהו אומר לי שההורים שלך היו
‏ביער האפל של החשכה הנצחית.
‏כל כך אפל שקראו לו כך פעמיים.
‏ובכן, כן, הם היו.
‏אבל איך ידעתם?
‏מפני שזה המקום היחיד ‏שקיים בו קסם כזה.
‏ואל תהרגי את השליח, ‏אבל אם הם לא ישתנו בקרוב,
‏הם יישארו מפלצות לעד.
‏מה? לא. ‏בבקשה, תעשו משהו.
‏כמובן. לא עברנו את כל הדרך ‏הזו בתוך פה של צפרדע לשווא.
‏הבא לי את השרביט.
‏השרביט לא ברשותי. ‏-אתה צוחק? איפה השרביט?
‏החלפתי אותו תמורת שדרוג.
‏מה? למה שתעשה את זה?
‏ובכן, דיברנו על זה.
‏דיברנו על זה. ‏-על מה אתה מדבר?
‏מעולם לא אמרת לי את זה. ‏-אמרתי.
‏כל זה מידע חדש בשבילי.
‏אמרתי את זה כל כך הרבה פעמים.
‏זה פוב.
‏זה כמו שרביט אוניברסלי.
‏עכשיו, במקום להזדקק לכמה ‏שרביטים שונים,
‏יש לנו פוב שעושה הכול.
‏מה הייתה הבעיה ‏בששת השרביטים שכבר היו לנו?
‏הם תפסו את כל שולחן הקפה.
‏רק תגיד פקודה ותלחץ על כפתור. ‏-להגיד פקודה?
‏אתה פשוט צריך... ‏-קדימה.
‏צריך ללחוץ, ‏-קדימה, פוב.
‏תלחץ ותדבר. ‏-אני לוחץ עליו בכל הכוח.
‏אתה פשוט צריך... ‏-כלום לא יוצא.
‏תן לי את זה. ‏-לא. אני מטפל בזה.
‏נגן!
‏קישטה.
‏"אם את רוצה לדעת
‏"איך להסיר קללות
‏"ת'מצב המפלצתי
‏"להשיב לקדמותו
‏"אז התקרבי טיפונת
‏"כי יש כאן המולה
‏"כך נסיר פה
‏"את ה..."
‏אימא!
‏הו, לא! ‏-הצילו!
‏תרחיקי אותו ממני! ‏-זו הסיבה שאנחנו אף פעם לא יוצאים.
‏לא! אבא, תעצור! ‏-הצילו!
‏לעולם לא נדרוך ‏בטירה הזו שוב.
‏לורנס! הצילו!
‏חכו! בבקשה! חיזרו!
‏לא.
‏אל תלכו!
‏מה עשיתם?
‏זו הייתה ההזדמנות ‏היחידה שלנו להתיר את הכישוף.
‏אליאן.
‏חומד.
‏אני כל כך מצטערת.
‏תעשי את ההכנות.
‏אני אהפוך למלכה.
‏אימא?
‏אבא?
‏אימא?
‏אני מצטערת שכעסתי כל כך.
‏לא ידעתם מה אתם עושים.
‏בכל מקרה, זו עדיין יום ההולדת שלי.
‏הנה. הבאתי עוגה.
‏אני פשוט מתגעגעת לשניכם מאוד.
‏אימא?
‏"שבור הכול
‏"ארמון הרוס לי
‏"זה הכול, לא נותר דבר
‏"עוד אזכור מה היה לי כאן
‏"כל רגע חי בדמיוני
‏"היו שיחות
‏"ופסטיבלים
‏"הליכות עם יד ביד
‏"ובמיוחד האהבה
‏"והקסם שסביבה
‏"חוויתי חוויה
‏"אך אין תשובה עכשיו
‏"הלוואי שאני ידעתי איך בזמן אפשר לחזור
‏"ועם שניכם שוב להשתובב
‏"אני רוצה לחיות שוב את חיי מלאי האור
‏"כל חיוך
‏"חיבוק אוהב
‏"הלוואי שאני ידעתי איך בזמן אפשר לחזור
‏"נשוב לחיות יחדיו כמשפחה
‏"ארוץ בלא היסוס ‏אל הזמן שלא ישוב
‏"כמו סופה
‏"אל אותה תקופה
‏"לו רק אמצא שיטה
‏"לצדכם
‏"אני גדלתי
‏"ומכם ירשתי אומץ רב
‏"אתם נתתם לי כבר אז
‏"את מה שאצטרך עכשיו
‏"מכם אני למדתי
‏"כל מה שיש ללמוד
‏"בחורף מול האח
‏"ובקיץ שם בצל
‏"משאלות שאז ביקשנו
‏"מכל כוכב נופל
‏"זה מצב שחייב
‏"לשוב אלינו כבר עכשיו!
‏"ו... הלוואי שאני ידעתי ‏איך בזמן אפשר לחזור
‏"ולעמוד על קרקע בטוחה
‏"עוד יום אחד מושלם ‏שאותו אוכל לנצור
‏"יום אחד
‏"ועוד אחד
‏"אולי שלושה
‏"בלי לספור
‏"על הכול
‏"תאיר שוב
‏"קרן אור"
‏הו, לא.
‏לא.
‏לא נעלתי את הדלתות.
‏הו, לא.
‏מפלצות!
‏מפלצות? בממלכה?
‏מהיכן הן הגיעו? ‏-אני לא יודעת.
‏הכינו את הגדודים!
‏אימא! אבא! עיצרו!
‏בכיוון הזה.
‏לא!
‏תחסמו את הכיכר! בואו אחריי!
‏הוד מעלתך. הישארי כאן. ‏-מה את עושה? לא. עצרי.
‏אל תעשי את זה.
‏תקשיבו לי.
‏אימא! אבא! ‏-הנסיכה! לא!
‏את לא מבינה. ‏אלו ההורים שלי.
‏אלו הם המלך והמלכה שלכם.
‏המפקדת קורדונה, ‏הם השתנו בעקבות כישוף לפני שנה.
‏היית צריכה לומר לי.
‏עצרו, בבקשה.
‏תביאו את הרשתות!
‏נסיכה! ‏-נפצעת?
‏אני בסדר.
‏הוד מלכותם. ‏-אלו הם המלך והמלכה?
‏אולי פעם.
‏אבל כבר לא.
‏זה קסם אפל, אני אומר לכם. ‏-איך זה יכל לקרות?
‏זה הפך את המלך והמלכה למפלצות.
‏זה עלול לקרות לנו. ‏-חכו.
‏מה זה אומר? ‏-מה עלינו לעשות?
‏חייבים לעזוב. ‏-אני לא יכול לעזוב את ביתי.
‏לאן נלך? ‏-תקשיבו, יש לנו תוכנית.
‏אבל מי בשליטה עכשיו? ‏-כן!
‏הנסיכה תיקח את כס המלכות.
‏הנסיכה?
‏אני אוהב את הנסיכה.
‏כן, אבל מה לגבי המפלצות? ‏-כן!
‏המפלצות?
‏רגע. לא. אתם לא מבינים.
‏ברגע שהנסיכה אליאן תתפוס את כס המלוכה,
‏המפלצות יישלחו ‏לקצוות העולם.
‏מה? מעולם לא הסכמתי לזה.
‏המפקדת, לא דנו בזה.
‏בשביל הביטחון של הנסיכה והממלכה, ‏זה חייב להיעשות.
‏אל תפחדו.
‏לעולם לא תראו את המפלצות שוב.
‏אנחנו נוקטים צעדים.
‏המפלצות מוכנסות לכלובים.
‏עם שחר, הן ייעלמו.
‏פלינק, אנחנו חייבים לעשות משהו. ‏אנחנו צריכים להוציא אותם מכאן.
‏פלינק, מה יש לך?
‏תן לי.
‏אני רצינית.
‏תן לי.
‏למה כולם ממשיכים לאכול ‏את כול הדברים החשובים?
‏אני לא מוצא את זה. ‏אני לא מוצא את זה בשום מקום.
‏האוראקלים!
‏תרגע.
‏פשוט תשחזר את הצעדים שלך.
‏שלום? ‏-רעיון טוב.
‏תפסנו צפרדע... ‏-שלום?!
‏מי זו? ‏הזמנת את אימא שלך שוב?
‏לא. זו אני, הנסיכה אליאן.
‏יש לי את הפוב הקסום שלכם.
‏רואה? אמרתי לך שלא איבדתי אותו.
‏תקשיבו, המצב ממש הידרדר כאן.
‏בבקשה, אני צריכה שתחזרו.
‏לא. אין סיכוי שאנחנו מתקרבים ‏למקום המשוגע הזה שוב.
‏לונו, היא בצרה. ‏-ואם אני אבוא אליכם?
‏האם תעזרו לי אז?
‏את מאוד שתלטנית בשביל נסיכה.
‏כמובן שנעזור. נכון?
‏בסדר. אבל בהצלחה ‏למצוא צפרדע בשעה הזו.
‏השתמשי בפוב, נסיכה.
‏הוא יביא אותך הישר לבית שלנו ‏ביער האפל של החשכה הנצחית.
‏הפקודה ניתנה. ‏הוציאו את המפלצות.
‏תודה רבה לשניכם.
‏חיילים!
‏הניחו את הנשקים שלכם. ‏-נסיכה?
‏אמרתי, הורידו אותם.
‏מה ל...?
‏אני מניחה שעלינו להיות ‏קצת יותר ספציפיים.
‏קח אותנו לאוראקלים.
‏מה קורה?
‏קיוויתי יותר למשהו מהסוג של ‏"הופ, ואתה שם".
‏היי! חכו לנו! ‏-הם בורחים!
‏אנחנו צריכים משהו.
‏כרכרה!
‏עגלה! א... משהו.
‏הם גונבים את הנסיכה שלנו.
‏מהרו!
‏עצרו את המפלצות האלו.
‏חיילים, בואו אחריי.
‏נסיכה!
‏פלינק, הנה. ‏תעכב אותם.
‏היי!
‏סגרו את השערים!
‏הו, לא.
‏פלינק, תחזיק את השער!
‏הו, לא.
‏היי, תהיה ערני.
‏ארצה.
‏שבו. זוזו מה...
‏נסיכה!
‏אנחנו מנסים להציל אותך!
‏לא, תודה!
‏אני לא צריכה שיצילו אותי!
‏למה היא לא מקשיבה?
‏כי היא מתבגרת.
‏עכשיו, פשוט תביא אותה!
‏פלינק?
‏הו, לא.
‏סליחה, בולינר!
‏אני ראוי להתנצלות ‏אחרי מה שעברתי בגללך.
‏בולינר?
‏כיועץ הנאמן שלך, ‏המנטור המוערך שלך,
‏אני מפציר בך...
‏מה זה הדבר השעיר הזה?
‏והדבר השעיר הזה?
‏לא!
‏רגע. אם אני בגוף הזה, ‏מי נמצא בגוף שלי?
‏לא.
‏אליאן, את חייבת לעזור לי. ‏אני עכברוש סגול!
‏לא בראש סדר העדיפויות שלי.
‏מה אני הולך לעשות?
‏להוציא אותנו מכאן.
‏אימא? אבא? אתם בסדר?
‏ובכן, אני לא.
‏תודה ששאלת.
‏עשינו את זה. הצלחנו. ‏-טוב, כל הכבוד לנו.
‏אבל בינתיים, ‏הגוף שלי נמצא בממלכה.
‏לא! בבקשה, אל תאכלו אותי.
‏אל תדאג, בולינר.
‏האוראקלים יתקנו הכול.
‏איך אנחנו אמורים למצוא אותם?
‏רגע, עצרי. מה זה?
‏אני מריח אורגנו.
‏קורטוב של בזיליקום.
‏זילוף עדין של רוזמרין.
‏זה פסטה ושעועית.
‏בחייך. מי יבשל פסטה ‏באמצע היער האפל?
‏מי?
‏מה אתה חושב? עלינו להיות ‏שובבים ולאכול לחם שום?
‏ובכן, נאכלנו בידי מפלצת, ‏אז אני חושב שמגיע לנו.
‏יש! מפני שהכנסתי אותו ‏לתנור לפני 20 דקות.
‏אתה נוראי.
‏אורחים!
‏סוף סוף הגעת.
‏היא הביאה את המפלצות האלו.
‏אנחנו אמרנו לה לבוא.
‏זה לא שהיא יכלה לשכור ‏שמרטף מפלצות.
‏נסיכה, הצלחת להגיע.
‏בקושי.
‏אבל, הנה אנחנו.
‏וכל כך מצטערת לגבי התקרית שבה, ‏"אימא שלי אכלה אתכם".
‏זה לא יקרה שוב. נכון, אימא?
‏אז, הנה הפוב שלכם.
‏קדימה.
‏קדימה? ‏-תתירו את הכישוף.
‏לא, מצטער.
‏הפוב נועד רק להביא אתכם לכאן. ‏זה לא יכול לשנות אותם חזרה.
‏מה? ‏-אבל אתם יכולים, נכון?
‏-חוששני שאין לנו את היכולת. ‏-אבל תוכלו לשנות אותי?
‏נה-אה. אתה החלפת גוף.
‏אתה תצטרך את החצי השני שלך ‏כדי לעשות משהו.
‏אתם מכירים מישהו ‏שיכול לעזור להורים שלי?
‏כמו קוסם, או מכשף, או פיקסי?
‏פיקסי? מה, את חושבת שכולנו ‏מכירים אחד את השני?
‏כאילו שכולנו חלק ‏מסוג של "מאפיה קסומה"?
‏סליחה, לא רציתי
‏למרות שלמען ההגינות, ‏יש זוג פיקסים שאנחנו משחקים איתם קלפים.
‏אבל הם לא ממש קסומים.
‏והם גם לא שחקני ‏קלפים כל כך טובים.
‏שיהיו בריאים.
‏אז אתם אומרים לי שאין מי ‏שיתיר את הכישוף הזה?
‏לא אמרנו את זה.
‏ובכן, אז מי?
‏-הם.
‏הם? נפלתם על הראש? ‏תסתכלו עליהם.
‏כן, זה לא עומד לקרות.
‏אז תגידו לי מה לעשות, ‏ואני אעשה את זה עבורם.
‏לא כך הדברים האלו עובדים. ‏רק הם יוכלו להתיר את הכישוף.
‏איך?
‏יחדיו, הם זוכים לצאת למסע ‏מעורר השראה
‏דרך היער האפל ‏של החשכה הנצחית.
‏אבל אין שביל.
‏-יהיו אורות שידריכו אותם. ‏-חלק מהזמן. הם מאוד הפכפכים.
‏אתם צוחקים עלינו, נכון?
‏גלו שבילים החוצים את ההרים. ‏-עם הרבה צוקים לא יציבים.
‏-תחצו נחלים חדשים. ‏-יותר כמו מפלים קטלניים.
‏תחליקו ברחבי מדבריות.
‏אוי, החום. ‏וזה לא חום יבש.
‏נסיכה! חכי! לא נתת לנו לסיים.
‏אם מה שאתם אומרים נכון, ‏לעולם לא אראה את ההורים שלי שוב.
‏זה חסר סיכוי.
‏נהדר.
‏מסכנה.
‏נסיכה, זה אף פעם לא חסר סיכוי.
‏"את בחשיכה
‏"לבד
‏"הכול אפור
‏"רק טיפה קטנה
‏"של אור
‏"תוביל אותך
‏"אם
‏"תתפסי ניצוץ
‏"אז החזיקי היטב
‏"והניצוץ יצמח מאוד
‏"ועוד
‏"רק טיפונת אור תצית ניצוץ
‏"כזה שמאפשר לכל האור לפרוץ
‏"פתאום כל האורות זורחים לך
‏"מתוך אפלה תבוא הקלה גדולה
‏"לפתע -בום! ‏הדרך ברורה מאוד
‏"חפשי את האור ‏-חפשי את האור
‏"יראה לך ת'דרך
‏"חפשי את האור
‏"הוא תמיד יעזור
‏"אליו היצמדי
‏זוהר האור עוזר לעבור
‏"תקופות אפלות שבחיים
‏"רק חפשי את האור
‏"ותראי"
‏האם זו מטאפורה?
‏מטאפורה, שמטאפורה.
‏מה שאת צריכה זו טיפה ‏אמיתית של זוהר טהור.
‏אני חושש שהוא צודק, נסיכה.
‏ההורים שלך הם מפלצות ‏בגלל שהאור שלהם אבד.
‏צריך להחליפו. מיד!
‏"כאשר הניצוץ שלהם כבה
‏"החשיכה השתלטה
‏"עד שזהותם כבר לא
‏"מה שהייתה
‏"אז צאו!
‏"האפלה גוברת
‏"וצריך להצית את האור המרטיט שכבה
‏"טיפונת של אור נותנת מצבור תקווה
‏"חפשי את האור
‏"תני לו לבעור כפי שאת חשה
‏"חפשי את האור ‏הוא תמיד יעזור
‏"אליו היצמדי
‏"קרן קטנה ‏תיתן הכוונה
‏"לעבור מאפור אל זריחה מהנה
‏"בה ימתין לך האור התמידי"
‏את רואה את זה?
‏גבוה בפסגת ההר האחרון, ‏זה אגם האור.
‏כדי להשיב את האנושיות של הורייך,
‏הם חייבים להיכנס לאגם הזה.
‏אבל היזהרי מהחשכה.
‏היא ניזונה מרגשות אפלים,
‏וגדלה יותר ויותר ‏עד שאת אבודה.
‏ובכן, זו לא בעיה. ‏אין לי רגשות אפלים.
‏לכולם יש רגשות אפלים. ‏מה שנחשב, זו הדרך בה מתמודדים איתם.
‏הבנתי.
‏אימא. אבא.
‏תעקבו אחריי.
‏"חפשי את האור!
‏"זאת התשובה שחיפשתי ‏-האור יעזור
‏"תשובה לתפילה קיבלתי! ‏-האפור יעבור
‏"אני בנתיב את חיי להשיב ‏לסוג של חיים רגילים
‏"תדעי, זה נכון
‏"הנתיב לפני זוהר לי ‏-וזה גם נבון
‏"קדימה לבי אומר לי
‏"צריך למהר, ואסור לוותר ‏-אסור לוותר, כי
‏"כי יש לי עכשיו ביטחון! ‏-אסור לוותר, כי
‏"כי האור יעזור לעבור
‏"האור יעזור לעבור
‏"האור יעזור לעבור!"
‏לחם שום! ‏-לחם שום!
‏אני לא מבין מה משמח אותך.
‏בולינר, כל שעלינו לעשות ‏הוא להביא את הוריי לאגם האור.
‏שמעת את האוראקלים.
‏בהחלט שמעתי אותם. ‏הם גם אמרו להיזהר מהחשכה.
‏והדובדבן שבקצפת, ‏שהיא נמשכת לרגשות אפלים.
‏היא בהחלט תבוא בשבילי קודם.
‏תראה. הנה נקודת האור הבאה.
‏אבל אני חושבת שזו הדרך היחידה שלנו לעבור.
‏הם כבר מצאו אותנו!
‏בבקשה, חוסי עליי, חשכה גדולה. ‏אני קטן וחסר משמעות.
‏תירגע, בולינר.
‏אנחנו מטיילים עם שתי מפלצות ענקיות.
‏לא משנה מהי החשכה, היא צריכה לפחד ‏מאיתנו יותר מאשר אנחנו ממנה.
‏כן, הם המגנים הגדולים והאמיצים שלנו.
‏אימא, אבא, בואו נלך. קדימה.
‏חיילים. ‏-כן.
‏מהר, כולם להסתתר שם.
‏תפסיקו לנהום.
‏רגע, איפה בולינר?
‏הצילו!
‏כאן! זה אני, בולינר!
‏זה לא נראה כמוני, אבל זה אני! ‏-אל תזוזו.
‏אני עם הנסיכה! היא כאן! ‏-בולינר!
‏הצילו! ‏-בולינר, תפסיק.
‏אם ימצאו אותנו ‏לפני שההורים שלי ישתנו,
‏הם יגורשו. אתה יודע את זה.
‏הם לא ההורים שלך. ‏הם לא המלך והמלכה.
‏נסיכה, לומבריה זקוקה לשליט אמיתי.
‏כן, והדרך הטובה ביותר להעניק ‏ללומבריה שליט אמיתי
‏היא להתיר את הכישוף ‏ולהחזיר את המלך והמלכה.
‏חכה רגע.
‏איפה המלך והמלכה?
‏אימא! אבא!
‏חכי. חכי לי.
‏הד.
‏היי, תראו את זה.
‏בסדר, אבא, תנסה אתה.
‏אחד טוב, אבא.
‏אימא, זה נהדר.
‏תורך, בולינר. ‏תגיד משהו.
‏הלוואי והייתי מת.
‏בלי רעשים של כעס יותר.
‏פשוט תישארו נחמדים.
‏הם חיות. ‏הם לא מבינים מה את אומרת.
‏אלו ההורים שלי, ‏והם מבינים מה שאני אומרת.
‏לא!
‏לא, תנמיכו את הקול.
‏תעצרו.
‏אימא, אבא, אתם מחמירים את זה. ‏-הם לא מבינים אותך, נסיכה.
‏ההורים שלך לא שם יותר. ‏-אל תאמר את זה.
‏לא, אתה טועה. ‏הם שם בפנים. הם חייבים להיות.
‏חכי.
‏תעצרו! ‏-נסיכה!
‏למה הם ממשיכים להילחם?
‏למה אני לא מצליחה לעצור אותם?
‏החשכה, היא מגיעה בשבילי!
‏רגע. היא לא מגיעה בשבילי. ‏היא מגיעה בשבילך, נסיכה.
‏חשבתי שאמרת שאין ‏לך רגשות אפלים.
‏לא חשבתי שיש לי.
‏תצאי! תצאי מכאן!
‏הצילו!
‏ילדה! ‏-ילדה!
‏אימא! אבא! ‏אתם יכולים לדבר!
‏לא, אני לא יכול לדבר.
‏ובכן, אבא, הרגע דיברת שוב.
‏אמרת, "לא, אני לא יכול".
‏מה זה "לא"?
‏מה זה "אני"?
‏מה זה "לא יכול"?
‏היי, אני אומר דברים,
‏אבל אני לא מבין את המשמעות שלהם ‏כשהם יוצאים לי מהפה.
‏כן, אתה מבין. ‏מה לגבייך, אימא?
‏ילדה.
‏כן.
‏אני ילדה, הילדה שלך.
‏ילדה, תקשיבי לי מדבר עכשיו.
‏אני אוהב את הצליל של הקול שלי.
‏אתה אכן אבא שלי.
‏ילדה.
‏כן. ‏את זוכרת עוד משהו לגביי?
‏ילדת עוגה.
‏נכון. אני מניחה שהבאתי לכם עוגה.
‏את הבאת עוגה? ‏-אוהבת עוגה.
‏חכו. ‏-יש עוגה עכשיו?
‏לא, תקשיבו. ‏-עוגה.
‏שלום. אם יש לך עוגה, ‏אני בהחלט רוצה פרוסה.
‏אין שום עוגה.
‏זה לא משנה.
‏אתם מדברים! ‏בוודאי יש הרבה שאתם רוצים לומר לי.
‏אני חייב לשחרר נוזל מתוכי.
‏ובכן, הם רחוקים מאוד ממה שהיו.
‏זה יהרוג אותך להסתכל ‏על הצד החיובי?
‏אני? אני האדם החיובי ביותר שאני מכיר.
‏תראו. הנה נקודת האור הבאה.
‏היי! הנוזל יצא ממני עכשיו!
‏מזל טוב.
‏אוקיי, חבר'ה.
‏אנחנו צריכים להתחיל להתקדם ‏לכיוון האור הזה.
‏היי, תפסיקי. ‏-אתה תפסיק.
‏לא, את תפסיקי. ‏-אתה תפסיק.
‏היי, תפסיקו, שניכם!
‏לא למדתם שום דבר שם?
‏מריבה ביער הזה ‏גורמת לדברים רעים לקרות.
‏אז מעכשיו והלאה, אין עוד מריבות. בסדר?
‏אוקיי. ‏-אוקיי.
‏נהדר.
‏עכשיו, תישארו קרובים, ובואו אחריי.
‏רגע. חכו לי.
‏חכו!
‏כבר הגענו?
‏רק התחלנו.
‏וואו, אני רואה כדורי שמיים.
‏מה?
‏אלו עננים.
‏העדפתי את המילה שלי.
‏אני חושבת שגם אני.
‏מה זה?
‏זה סלע.
‏סלע.
‏יפה.
‏אוהבת סלעים.
‏סלע גדול.
‏סלע נוצץ.
‏סלע זעיר-זעיר, קטנטן-קטנטן.
‏סלעי ציפורים.
‏אימא! אל תאכלי את פירות היער האלו.
‏יפהפה. מה אלו?
‏פרפרים.
‏חמאה-עפה?
‏איך חמאה יכולה לעוף?
‏הרגע סיפרת, "בדיחת אבא"?
‏אבא! חכה רגע!
‏בולינר, זה כל כך נפלא. ‏ההורים שלי חוזרים אליי.
‏נסיכה, הם עדיין סתם מפלצות ‏שמסוגלות להרכיב יחד כמה מילים.
‏הם לא יודעים מי את. ‏הם לא יודעים מי אני.
‏אני, היועץ המבריק שלהם. ‏-לא, הם יודעים. אתה תראה.
‏הם יזכרו אותי ואותך.
‏הם לא יזכרו. מבחינתם, שמי יכול להיות ‏"לורד ­בגד ים".
‏לורד ­בגד ים. ‏-לורד בגד ים.
‏לורד בגד ים. ‏-לורד בגד ים.
‏למה הלכתי על "בגד ים"?
‏האם לורד ­בגד ים עייף?
‏לורד ­בגד ים בסדר.
‏תפסיקו לומר את זה.
‏האם לורד ­בגד ים כועס? ‏-לורד ­בגד ים תמיד כועס.
‏אני לא כועס.
‏קדימה, בולינר. תהיה קליל.
‏האור. עשינו את זה. הצלחנו.
‏שינה מתוקה סוף סוף.
‏לא. בולינר, אנחנו לא יכולים לנוח. ‏אנחנו חייבים להגיע לנקודת האור הבאה.
‏זה בטח לוקח רגע.
‏ואנחנו ממשיכים לנקודת האור הבאה.
‏נקודת אור.
‏תראו לי את האור.
‏הביאו אותי אל האור.
‏נקודת אור לארבעה, בבקשה.
‏אני יכולה לקבל נקודת אור כאן?
‏איפה זה?
‏מה לגבי השם שלי? ‏אתם זוכרים את השם שלי?
‏אני יודע.
‏האם זה "ילדת עוגה"?
‏לא, אבא. ‏זה לא "ילדת עוגה".
‏איפה האור הזה?
‏אני רואה אור.
‏את רואה? איפה? איפה זה?
‏אלו כוכבים, אימא.
‏יפה.
‏כן. הם יפים, נכון?
‏נהגנו להסתכל עליהם יחד.
‏"צופות לשמים אל כוכב שזוהר
‏"לחשת לי כך
‏"אני אוהב אותך
‏"עד שהכוכב ידעך
‏"את שמי הלילה זוכר"
‏כן.
‏"את הדממה אני זוכר"
‏גם אני.
‏"ותחושה של חמימות
‏"ואור שמנצנץ לו מעל
‏"לא מצליחה לזכור
‏"אך לעתים עולות תמונות בדמיוני"
‏תמשיכי.
‏"ואז חומקות מזיכרוני
‏"נעלמות
‏"צחוק פעמונים, זוכר ‏-זה גם נחשב לזכור?
‏"וגם חיוך מתוך הלב ‏-תמונות כאלה?
‏"נעים באור המנצנץ הזה ‏-ממלאות את האוויר
‏"וגם כשאור היום עולה ‏-והכול נראה בהיר
‏"אבל זה לא קורה
‏"אני זוכר גם אושר ‏-כן היה גם אושר
‏"וגאווה בלב שלי ‏-על התחושה הזאת על תוותר
‏"האור בשתי עינייך ‏-שמור על האור
‏"מבט שאת הכול אומר
‏"לי אין שום זיכרונות ‏-כן, שמור על התמונות האלה
‏"עיניי אינן שומרות על התמונות ההן
‏"לא נורא. נסי ‏-רק טיפות נושרות מהן
‏"הזיכרון ישוב
‏"ולא יותר ‏-ויישאר
‏"ויישאר
‏"אני אמשיך לזכור תמיד כל מה שאמרתם לי
‏"והיי
‏"אתם גם תזכרו
‏"את שמי"
‏אליאן?
‏את יודעת את שמי.
‏אימא.
‏הם עצרו כאן.
‏נראה שהם העבירו את הלילה.
‏אני כל כך דואגת לה, מפקדת.
‏אנחנו חייבים למצוא את הנסיכה.
‏ובקרוב.
‏מה זה הרעש הזה?
‏בולינר.
‏מה אתה אוכל עכשיו?
‏זה מגעיל.
‏חכו רגע.
‏זה שובל
‏של אגוזים.
‏בולינר מצא את הנתיב שלהם.
‏מבריק, השר.
‏סיירים, אני רוצה סריקה יסודית ‏מעל האזור הזה.
‏איך אתה מרוויח יותר ממני?
‏אליאן. ‏-אליאן.
‏אליאן.
‏אני אוהב את השם הזה, אליאן.
‏בסדר, נזכרתם בשם שלי.
‏נהדר. עכשיו תקשיבו.
‏אתם ההורים שלי, ‏ואני הילדה שלכם.
‏את ההורים שלי, ‏ואני היגדה שלכם.
‏לא, אני הילדה שלכם.
‏תראו! הנה זה!
‏ובכן, היגדה של מי אני?
‏של אף אחד.
‏זה בסדר, בגלל שאתה אבא שלי.
‏ואת היגדה שלי. ‏-כן, בדיוק.
‏ועכברוש סגול הוא היגדה שלי.
‏לא. העכברוש הסגול הוא לא הילדה שלך.
‏הוא גם לא עכברוש סגול.
‏עכברוש שכמוך.
‏אני מבולבל. ‏-אתה משאיר עקבות.
‏אתה משאיר שובל. ‏-לא, אני לא.
‏אתה תוביל את החיילים היישר אלינו. ‏-את באמת חושבת ככה?
‏אוקיי. ‏-לא.
‏בלי מזימות. בלי עקבות.
‏אנחנו מגיעים לנקודת האור הזו.
‏השאלה היחידה היא, ‏האם אוכל לסמוך עלייך שתלך לשם,
‏או שאימא שלי תישא אותך בפה שלה?
‏אני בוחרת בפה. ‏-את יכולה לבטוח בי. אני שחקן קבוצתי.
‏כן, אבל באיזו קבוצה?
‏מה קורה? ‏-אנחנו שוקעים.
‏אני יודעת שאנחנו שוקעים. למה אנחנו שוקעים? ‏-טוב, איך אני אמור לדעת? הרגע הצלת אותי.
‏יש לי חול איפה שלא צריך להיות חול.
‏זו הסיבה שאני אוהבת סלעים.
‏מהר, אבא, תגיע לסלע.
‏אוקיי, זה המצב.
‏כדי לחצות את הדבר הזה מבלי לטבוע, ‏אנחנו צריכים להישאר באור.
‏לא. יש יותר מדי כדורי שמיים. ‏זה מסוכן מדי.
‏נלך בדרך הזו ‏על אדמה ירוקה, קשה ובטוחה.
‏אימא, זה כל כך רחוק.
‏לא, אנחנו חייבים להמשיך ישר. ‏זה מהר יותר.
‏נכון, אליאן?
‏זו הדרך המהירה למות. ‏-תגידי לו, אליאן.
‏לא נמות אם נהיה מהירים. ‏אליאן, בואי נלך.
‏אבא, כולנו חייבים להסכים על התוכנית.
‏הסכמנו. שלי. ‏-אבא, אולי תפסיק?
‏אליאן מסכימה עם מפלצת אישה? ‏-לא אמרתי את זה.
‏את לא מסכימה איתי?
‏לא אמרתי גם את זה.
‏אליאן מסכימה איתי. ‏-אבא.
‏למה אליאן מסכימה עם מפלצת גבר?
‏רגע, מה? ‏-אליאן אוהבת את מפלצת גבר יותר מאימא?
‏כן. ‏-לא. אל תשימו אותי באמצע.
‏החשכה, היא מגיעה!
‏הו, לא. ‏-הם מצאו אותנו.
‏זה השריון שלי.
‏זה הגוף שלי.
‏זה הגוף שלי בשריון שלי.
‏קדימה. ‏-אבל הגוף שלי!
‏למה את תמיד צודקת? ‏-למה אתה אף פעם לא מקשיב?
‏זה לא הזמן.
‏לזוז!
‏אליאן, תגידי לה שהיא טועה. ‏-לא, אליאן, תגידי לו שהוא טועה.
‏אימא, אבא, זה לא הוגן.
‏עצרו! לסגת לקרקע מוצקה!
‏היינו כבר בצד השני ‏אם היינו הולכים בדרך שלי.
‏לא, אם היינו הולכים בדרך שלי.
‏זו הדרך שלך. ‏-למה אתם תמיד עושים את זה?
‏אליאן, תגידי לה שאני צודק. ‏-אליאן תהיה בטוחה יותר בדרך שלי.
‏לא, אליאן תהיה בטוחה יותר איתי.
‏אל תאלצו אותי לבחור ביניכם. ‏-לא, את...
‏אליאן תהיה בטוחה יותר בדרך שלי.
‏לא, אליאן תהיה בטוחה יותר... ‏-אבא!
‏תוכל להביא אותנו לשם?
‏כן, אני יכול לעשות את זה.
‏שמאלה.
‏הו, לא!
‏אימא, תוכלי לשאת אותי לשם. ‏-בהחלט.
‏לא!
‏אנחנו חייבים להגיע לשם מבלי להראות. ‏אבל איך?
‏תיקח אותה. אני אעכב אותם. ‏-לא. היא תהיה בטוחה יותר איתך.
‏יש לי רעיון.
‏לאן הם הלכו?
‏שום דבר כאן, המפקדת.
‏תחפשו בצד השני.
‏הם לא יכלו להתרחק יותר מדי.
‏נפלא. הנה הגוף שלי, ‏רוכב הרחק מכאן עם הצבא.
‏מה אם האוראקלים טעו? ‏או שהאגם לא יעבוד?
‏ואם כולנו ניתקע ככה לנצח? ‏המצב לא יכול להיות גרוע יותר.
‏הגוף שלי.
‏הגוף היפהפה שלי.
‏בולינר, אתה עדיין רוטן?
‏כן. ‏-טוב, קדימה. נסה לעמוד בקצב.
‏כולנו צריכים להגיע לאגם האור... ‏רגע.
‏אימא? אבא?
‏הו, לא. הלכנו לאיבוד.
‏נסיכה, תגני עליי. ‏-מה?
‏אלו פלינקס.
‏אולי הם יוכלו לעזור לנו.
‏עם מה? לקבל כלבת?
‏סלחו לי.
‏הלכנו לאיבוד.
‏תוכלו לעזור לי למצוא את ההורים שלי?
‏הם סוג של מפלצות גדולות.
‏לא! הם מפלצות נחמדות.
‏זה לא טוב.
‏בבקשה תגידי לי שאלו לא קברים.
‏מה אתה חושב שהם אומרים?
‏ובכן, זו דיפלומטיה בסיסית.
‏לחלוק ארוחה, לזכות באמונם, ‏ובתמורה, הם יעזרו לנו.
‏נהדר. אז תתכבד.
‏אני? למה אני?
‏מפני שאתה פלינק.
‏אני לא פלינק!
‏אני אדם חד הבחנה ‏ובעל ייחוס גבוה.
‏אחד שנוהג לפנק את החך שלו הרבה.
‏נכון, התנסיתי בכמה מאכלים מאתגרים.
‏אבל מה שכאן, ‏זה בהחלט לא!
‏"מעורר בי גועל
‏"איזה מין נוהל
‏"הכול מעוך
‏"מרוח בא לי לברוח ‏זה פשוט דוחה
‏"נכון, אני דוחה
‏"אך אם אין ברירה"
‏אז בכוח.
‏"אני אתרגל לזה
‏"אני אתרגל לזה!
‏"וזה מפליא שזה לא מחליא שאני אתדרדר לזה
‏"די להעיר שהמרקם מזכיר דבר צהוב
‏"שיצא מהאף
‏"תגיד, הרגשתי דפנה?
‏"ומגע של מתוק עם סיומת גבינה?
‏"אני זורם עם זה
‏"אני "גורמה" עם זה" ‏-היי, חכה!
‏"אני נשבע שזה היה בא עם רוזה יבש כזה
‏"בתחילה יש בחילה אבל בל נא נשכח
‏"שזה טעם נרכש ‏ואני אתרגל לעצמי החדש"
‏בולינר, אל תשכח לבקש הנחיות!
‏אני אבקש, נסיכה.
‏בסופו של דבר.
‏"אלה לא החיים שתכננתי
‏"אך עליי להודות, זה לא רע
‏"נראה שבמשהו נדבקתי
‏"אך אני כבר אשרוד כל צרה
‏"ואותי מפתיע
‏"שזה לא מרתיע
‏"שאני "שונמכתי" לכלום כמעט
‏"מי שיריח
‏"יאמר - זה מסריח
‏"אך בסך הכול
‏"למי איכפת!
‏"אני אתרגל לזה
‏"אני זורם עם זה
‏"אז הבה נקיש משקה מבאיש באירוע הזה
‏"כן, זה מגעיל אך הגעתי לגיל
‏"שאני על הכול יכול לשים פס
‏"ולהתחיל את חיי מחדש"
‏בולינר, מה נכנס בך?
‏"חייבים להודות שאין רמה כזאת
‏"איך חייתי בלי רימה כזאת?
‏"הסמארק, הריר חרק בסיר
‏"זה שינוי, נכון ‏אבל היי אדיר!
‏"אני אתרגל לזה
‏"אני מתפעל את זה!
‏"ומעכשיו אני בזנב מוכן לקשקש לזה
‏"יועץ בכיר שנהיה זעיר
‏"ובכל זאת הוא מאושר
‏"להתרגל לכל דבר אפשר
‏"כל אחד מסתגל
‏"לכל דבר"
‏אימא! אבא!
‏אני אוהבת את הבולינר החדש הזה.
‏תודה לכם!
‏היי!
‏אימא, מה את...
‏אוקיי, תניחי אותי.
‏אתם חושבים שאתם קשוחים, אה?
‏קדימה, תראו לי מה אתם יכולים לעשות.
‏היא אוהבת עוגה.
‏ילדה.
‏אליאן
‏היא הילדה שלי.
‏הילדה שלנו.
‏אימא. אבא.
‏חזרתם?
‏הו, אליאן. ‏-את הילדה שלנו.
‏הו, אתם חזרתם!
‏התגעגעתי אליכם.
‏הילדה הקטנה שלי.
‏אליאן, אהובתי.
‏אליאן, את צדקת.
‏הם היו שם כל הזמן.
‏הוד מלכותכם.
‏הנסיכה מעולם לא וויתרה עליכם.
‏כמה את מדהימה.
‏אגם האור.
‏הנה הוא.
‏בואו.
‏כן!
‏הצלחנו.
‏הצלחנו!
‏בואו תיכנסו. האור נעים.
‏אתה תמיד צריך לחזור על הכל.
‏לא, זו את.
‏אתה אף פעם לא נותן לאף אחד לסיים.
‏אם הייתי עוצר את נשימתי בציפייה ‏שתגיעי לעניין הייתי נחנק.
‏הנה אתה מתחיל שוב, ‏הופך מחלוקת לעלבון.
‏נכון, זו אשמתי. ‏זו אף פעם לא אשמתי.
‏אתה תמיד עושה את זה. ‏-את תמיד עושה את זה.
‏אז... ככה זה קרה.
‏כל זה באשמתנו.
‏הכעס.
‏נתנו לו לכלות אותנו.
‏מה הם עושים?
‏הפסקנו להוציא את המיטב ‏אחד מהשני.
‏היי!
‏למה אתם מחכים? פשוט תיכנסו.
‏מה?
‏אליאן,
‏את זוכרת כמה נהגנו להתווכח, נכון?
‏כל המשפחות רבות.
‏לא ככה.
‏זו הסיבה שנהפכנו למפלצות.
‏פשוט תיכנסו לתוך האור. ‏זה יתקן את הכול.
‏אנחנו לא יכולים.
‏מה זאת אומרת אתם לא יכולים? ‏אתם לא רוצים להיות אנושיים שוב?
‏ודאי שאנחנו רוצים להיות אנושיים.
‏אנחנו פשוט לא רוצים ‏להיות האנשים האלו שוב.
‏אני לא מבינה.
‏אליאן,
‏אנחנו לא יכולים להיות יחד יותר.
‏לא נוכל לחזור למה שהיה בעבר.
‏אליאן, פשוט תני לנו רגע.
‏אימך ואני, אנחנו צריכים להבין ‏מה אנחנו הולכים לעשות.
‏אולי נוכל למצוא דרך לעבוד יחד.
‏מה אתם הולכים לעשות?
‏מה אתם הולכים לעשות?!
‏אליאן.
‏"אמרתם "די", "זהו", ביי ביי
‏"ומה איתי?"
‏אליאן, בבקשה.
‏"להשתדל כבר לא כדאי? ‏ומה איתי?
‏"אחרי כל מה שעברתי ולא נשברתי
‏"רבתם בנוכחותי
‏"אז מה איתי?"
‏אליאן, את חייבת להבי... ‏-לא! לא עוד!
‏"אני גדלתי לבדי, חשבתם על זה?
‏"כשהייתי מבוהלת, בודדה, ‏היה לי הורה?
‏"אבל אני המשכתי
‏"ואפילו שמחתי
‏"זאת האהבה האמיתית
‏"אז מה איתי?"
‏אליאן!
‏"היו ימים של בדידות ולילות לבנים
‏"רק בלגן בראש מלא ייאוש
‏"כי אתם רבים
‏"לחיות עם אשמה קבועה
‏"המון בושה וחוסר ודאות"
‏אליאן! ‏-"היה לי תפקיד בהצגה
‏"ילדה טובה ואמיצה
‏"סידרתם את חייכם כל כך, ולאן תלכו?
‏"חשבתם שאחייך ואשכח, אז תשכחו!
‏"הכול בלעדיי תכננתם
‏"אבל לי לא דאגתם
‏"לא!
‏"תמיד רק את! ואתה!
‏"ואיפה אני?"
‏אליאן!
‏"ואיפה אני?"
‏בבקשה, תדברי איתנו.
‏"מה איתי?"
‏אליאן!
‏אנחנו אוהבים אותך.
‏מילים!
‏אני לא מאמינה לכם!
‏אם אתם יכולים להפסיק ‏לאהוב אחד את השני,
‏אתם יכולים להפסיק לאהוב אותי!
‏היא לא חושבת שאנחנו אוהבים אותה.
‏הו, לא.
‏אליאן! ‏-אליאן!
‏-תפסנו אותם! ‏-זוזו!
‏קדימה!
‏חיילים, אל תתנו להם להימלט!
‏תשגיחו עליהם!
‏הישארו במקום.
‏אחורה, מפלצת! ‏-תחזיקו אותם!
‏קחו את המפלצות למקום ‏שבו לא ישמעו מהן יותר.
‏איפה הנסיכה?
‏בולינר, קח את החיילים ‏וערוך חיפוש בעמק.
‏נחזור על עקבותינו ונבדוק את השדות.
‏הו, לא.
‏פלינק, לתקוף!
‏הנסיכה אליאן! ‏-אליאן!
‏אליאן! ‏-אליאן!
‏אולי הם מצאו את הנסיכה.
‏מה קורה כאן? ‏-עשו לנו איגוף-פלינק!
‏פלינק, ידידי היקר. ‏המלך והמלכה צריכים את עזרתך.
‏להסתער!
‏הוא משחרר את המפלצות!
‏תעצרו אותו!
‏בואו נלך! ‏-קדימה!
‏עצרו! נאזרה, המפקדת, זה אנחנו.
‏המלכה והמלך שלכם.
‏הוד מלכותכם. ‏-המלכה אלסמר.
‏אני כל כך שמחה שחזרתם. ‏אבל אנחנו לא יודעים איפה הנסיכה.
‏אליאן בסערה הזו. ‏-חייבים להציל אותה.
‏חייבים להציל את הבת שלנו. ‏-אנחנו אתכם, הוד מעלתו.
‏לזוז!
‏ידעת שהם היו שם כל הזמן?
‏למה לא אמרת לי?
‏הוא פשוט לא מצא את המילים, יקירתי.
‏אליאן! ‏-אליאן!
‏לא נוכל לחזור למה שהיה בעבר.
‏לא נוכל לחזור למה שהיה...
‏לא נוכל לחזור למה שהיה בעבר.
‏אליאן!
‏אנחנו מאבדים את התינוקת שלנו.
‏אנחנו חייבים לעשות משהו.
‏האור.
‏כן.
‏אליאן. ‏-נפצעת?
‏חשבנו שאיבדנו אותך. ‏-אליאן, אנחנו מצטערים כל כך.
‏"התמקדנו בנו ‏והשארנו אותך לבדך
‏"שם בחוץ
‏"נסגרנו אנחנו, ‏והשארנו אותך לבדך
‏"שם בחוץ
‏"איך לא ראינו
‏"שום דבר
‏"עשינו מה שאסור היה לעשות
‏"שכחנו את כל ההבטחות"
‏את צדקת, אליאן.
‏היינו צריכים להיות טובים יותר.
‏"לא הרגענו חששות
‏"לא דיברנו על כאב
‏"לא ראינו את התעוקה שאצלך בלב
‏"לא ברור איך לא הבנו אז
‏"שמקומך הוא במרכז
‏"אוהבים זו מילה שלא אמרנו
‏"ושתמיד נאהב
‏"עד שיתפורר ההר
‏"ושום כוכב כבר לא יזהר"
‏הדבר הטוב ביותר בנו, זו את.
‏ותמיד היית.
‏אנחנו כל כך מצטערים שגרמנו ‏לך להרגיש שזה לא נכון.
‏"הלוואי שאני ידעתי איך בזמן אפשר לחזור
‏"משפחות גם מתהפכות כך מתברר
‏"העבר, כמו שזכרתי התקדם בלי מעצור
‏"אל חשש
‏"נתגבר!
‏"העבר, אני הבנתי לא ישוב, ונשתנה
‏"נמצא שלושתנו את שביל הזהב
‏"הזוהר שהכרתי לא ישוב ‏יהיה שונה
‏"אבל נאהב
‏"נאהב תמיד
‏"עד אינסוף
‏"לעולמים
‏"כן, נאהב תמיד
‏"מחר כמו
‏"אתמול"
‏אימא!
‏התינוקת שלי.
‏אבא!
‏אליאן, אהובתי!
‏שנה לאחר מכן...
‏אז, הדברים ממש השתנו כאן,
‏ואני מודה, היו לי ספקות.
‏אבל, אני חייבת לומר,
‏ההורים שלי עבדו קשה, ‏והחיים למעשה, היו ממש טובים.
‏כמה שינויים
‏בתור התחלה, ‏אימא שלי גרה בבית הזה עכשיו,
‏ואבא שלי גר בבית הזה.
‏ואני לא מנקה את החדר שלי ‏באף אחד מהבתים.
‏ובכן, הם תמיד מציקים לי בנוגע לזה, ‏מה שבעצם די נחמד.
‏הו, לא.
‏הנסיכה אליאן. ‏-נזארה!
‏אני יודע שהבטחתי שלא ‏להשתמש בזיקוק היום,
‏אבל המלך והמלכה מבקשים פגישה.
‏מה?
‏כאילו, פגישה גדולה.
‏יום הולדת שמח!
‏תיכנסי לשם, חומד.
‏עבדנו עלייך. ‏-יום הולדת שמח!
‏דואג שזה יהיה הכי קליל שיש. ‏-כן. וכמובן ממש קטן.
‏תן לה את המתנה, ג'ו הקטן.
‏ארצה!
‏הנסיכה, בשורות טובות.
‏ארכימדס, לא!
‏ברכות, נסיכה.
‏פלינקי, ידידי, יש לי משהו בשבילך.
‏תראה אותך, פלינק.
‏ברכות, הנסיכה אליאן. ‏-האוראקלים!
‏אנחנו חייבים לומר ‏שאנחנו ממש גאים בך.
‏אבל אם מישהו אחר בחייך יהפוך למפלצת,
‏בבקשה אל
‏תהססי לקרוא לנו.
‏עוברים.
‏יום הולדת שמח, מתוקה.
‏אימא! אבא!
‏אנחנו יודעים שלא זכית לעוף ‏כמו שרצית שנה שעברה, ו...
‏חשבנו שהשנה, ‏את צריכה לעוף עם סטייל.
‏זה האוכף הכי מגניב שראיתי!
‏חבר'ה, בואו נבדוק את הדבר הזה.
‏אליאן, תחזרי עד תשע. ‏-אבא, זו יום ההולדת שלי.
‏בסדר.
‏עשר.
‏אני אודיע לך כשהיא תגיע הביתה.
‏"זה עולמי
‏הפוב! ‏-"כן, קצת מוזר."
‏הו, לא!
‏"אבל התרגלנו אפשר כבר לומר
‏"שני ההורים
‏"חיים בנפרד
‏"ואני עם שניהם לעולם לא לבד
‏"בלי סודות בלי שום לחץ
‏"חיי חזרו למסלול
‏"אני חופשיה, ילדה רגילה ‏מפלצת אחת היא כבר אימא
‏"אפרוש את כנפיי עם כל חבריי
‏"מפלצת שנייה היא כבר אבא
‏"מתוך בטחון שכך זה נכון
‏"בלי שום מפלץ או מפלצת
‏"רק הורים לתפארת
‏"הם אבא ואימא
‏"לעד"
‏- תחת כישוף -
‏תרגום: קרין ברכר אלנברג ‏NDG Studios