Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kom igen, jag får betalt på tisdag.
Såg du, Griz?
Rakt genom mitten!
Jag fick honom nästan.
Whisky.
Det är inte ofta vi ser främlingar här.
Särskilt inte vackra som du.
Har någon berättat vilken snygging du är?
Hör du dåligt, eller?
Jag hörde dig. Försvinn.
Du har gjort ditt livs största och sista misstag.
Ingen gillar ryggskott, Tom.
Ut med dig.
Jag ber om ursäkt för mina män.
De är lite oslipade.
Men det är också staden.
Får jag bjuda på en drink?
Jag har bra saker.
Du rörde dig imponerande på nedervåningen.
Jag har aldrig sett någon slåss på det viset.
Du är ett mirakel.
Vad hände med ditt ansikte?
Jag litade på fel människor.
Det är den gamla vanliga visan.
Man hittar guld och alla är glada.
Sedan visar girigheten sitt fula tryne
och förstör allt.
De så kallade ärliga stadsborna tog över banken,
som hade återtagit deras mark för förfallna räntekostnader.
Ni gjorde det säkert enligt lagen.
Mina domare,
varenda en sa att vi hade rätt.
Men de stal tillbaka guldet
som de betalade sin del med,
och det kan inte tolereras.
Vi är ett civiliserat samhälle,
ett land av lagar.
Om de får sin vilja igenom, var är vi då?
Du tänker nog berätta.
Det finns en möjlighet för dig här.
Hjälp mig att kämpa för lag och ordning.
Hjälp mig...
Vi vill inte ha några problem.
Vi ska till depån för en ny början.
Nej!
Mamma!
Gör det.
Skjut den där jävla kvinnan.
Döda henne!
Öppna grinden!
De dödade dem båda.
Jag vet att det är svårt. Nu måste du vara modig.
Jag sa åt dem att ge sig av under natten,
men de ville inte lämna det lilla de hade.
Nu har de mindre.
Bat Lash, din dåre!
Varför bråkar du med Hexs män?
Ibland måste det göras, sheriffen.
Varför bryr du dig?
Du har ingen gård, jordbruk eller gräver guld.
Det här angår inte dig.
Och varför blandar du in det här?
Det gör jag inte. Jag passerar bara förbi.
Förnödenheter skulle uppskattas.
Ser det ut som att vi har ett överflöd?
Berätta åtminstone vad du heter innan du ger dig av.
De kommer tillbaka!
Jag har en present till ni envisa människor.
DYNAMIT SPRÄNGÄMNEN - FARLIGT
Jag hoppas att ni hamnar i helvetet.
Skjut hjulen.
Herregud.
Hon är en ängel.
Det är därför hon inte är skadad.
Hon kom för att rädda oss.
-Är du okej? - Okej?
Hur är du inte död?
Jag har tänkt,
och det kanske är lättare
att döda er alla.
Smaka på bly.
Vad tusan är du?
Nu har du rört om i getingboet.
Hex kommer att döda oss alla.
Han tänkte göra det oavsett.
Hon räddade oss.
Räddade oss?
Vi svälter och törstar ihjäl här!
Jag passerade ett förråd på vägen in.
Det finns gott om förnödenheter där.
Bra idé!
Fråga mr Hex
om vi kan lasta ett par vagnar med hans saker
efter att ha sprängt honom!
Inte en dålig idé.
Förnödenheter, menar jag.
Men vi behöver en distraktion.
Ibland kan jag vara distraherande.
Mitt misstag var att visa barmhärtighet.
Jag var för snäll.
Men inte längre.
Har du något att säga?
Sir,
det var en riktig röra utanför.
Ja.
Tror ni att ni kan fatta bättre beslut än mig?
Ja.
Har jag berättat om det här uret?
Min farfars far bar det under revolutionskriget.
Min farfar under kriget 1812.
Min pappa hade det under mexikansk-amerikanska kriget.
Och jag bar det under inbördeskriget.
Jag var tvungen att gömma det från vakterna i ett år
efter att jag blev tillfångatagen i Shiloh.
Obekvämt,
men det håller tiden.
Vi bryr oss inte om ditt farfars ur!
Men det borde ni.
Ni förstår,
min familj har alltid löst sina tvister med det här uret.
När uret tystnar,
gör ert drag.
Jag måste fixa det.
Jag lastar sakerna. Ge mig fem minuter.
Jag undrade när du tänkte dyka upp.
Att slå sig ihop med ett gäng tjuvar
är inte vem du är, eller hur?
Du förstod ditt misstag och kom tillbaka.
Det ser ut som det.
Vi kan göra en överenskommelse.
Men du måste övertyga mig.
Och jag behöver båda typerna av övertygande.
Tror du att du kan vara fysisk med mig?
Vi kapade tåget i Sweetwater
och lastade sprängmedlen.
Vi detonerar det vid barrikaden.
Alla inuti kommer att förångas
när som helst.
Jag måste säga,
du har varit till stor hjälp.
Litar du på mig?
Det kan du ge dig på.
Få ut alla från barrikaden.
Jag ska avsluta det här en gång för alla.
Skynda på, vi måste härifrån!
Är du tokig?
Om vi går ut dit kommer barnen att dö.
Vi måste ge oss av, sheriffen.
Ängeln kommer tillbaka och hon är arg.
Jag tänker kräva risktillägg.
Titta!
Då det inte finns något kvar att slåss om,
kan du stanna.
Med oss.
Inget är över förrän jag säger det.
Hade du stannat?
Välkommen till mitt hem.
Välkommen till Shamballah.
Du är en ful en.
Och fångarna?
Till gruvorna.
Där ska de få svinga hackor istället för svärd.
Tills nästa legosoldat kommer.
Vi skulle ha dödat Deimos när vi hade chansen.
Jag förstår din ilska, min vän.
Men vi kan inte förändra det förflutna,
bara försäkra att samma misstag inte görs om.
Samla de som kan.
Vi ska slå tillbaka och besegra Deimos en gång för alla.
Är något roligt, slav?
Legosoldat.
Det är skillnad.
Det verkar inte så.
Om du leder en armé mot trollkarlen,
kan din drottning lika gärna leta efter en ny kung.
Du kommer att dö innan du ser honom.
Låt mig gissa, i utbyte mot din frihet
leder du oss till hans tronrum?
Nej.
För min frihet och en hög med guld.
Ge mig det, så ritar jag en karta till hans fästning.
Legosoldat, inte sant?
Du kan omöjligen överväga det här.
Hur kan vi lita på honom?
Det kan vi inte.
Därför följer han med oss.
Aldrig.
Vill du ha din betalning? Din frihet?
Då får du förtjäna det som oss andra.
Eller njut av gruvornas mörker
tills du är gammal och grå.
Behövs verkligen det här?
Var tacksam att det bara är en kedja.
Machiste...
För Skartaris!
Mariah, speja i förväg.
Vi måste slå läger.
Det är bäst att vänta tills natten.
Natt?
Mörkret.
Du vet lika väl som jag
att solen aldrig går ner över Skartaris.
Ja.
Var kommer du ifrån, legosoldat?
Jag...
Det är oviktigt.
Du kom hit för att döda en kung med andra legosoldater,
iklädd en konstig hjälm
och du vet inte var du kommer ifrån.
Jag är er fånge, inte er skvallrande sköka.
Det finns en trädbevuxen glänta en kort bit bort.
Visa vägen.
Legosoldat.
Hur långt är det kvar?
Över Drömmarnas öken,
där män ser visioner som är mer än visioner.
Sedan en kort tur genom Drakhavet.
Vad kan du berätta om trollkarlen?
Hans fästning?
Inte mycket.
Inte... Vad gör du då här?
Jag kan leda er till hans fästning.
Bortom det,
är det ni som har avsikt att dö.
Du fruktar hans magi.
Jag fruktar ingenting.
Dessutom tror jag inte på magi.
Vad tror du på?
Stål. Guld.
Det onda i alla människors hjärtan.
Då har du dåligt sällskap.
Min kung är en god man.
Tror du det?
För att han kämpar för sanning och rättvisa?
Nej.
Alla människor är onda.
Han känner till
mörkret i våra själar.
Då är det upp till oss att stå emot mörkret.
Jag har sett en gycklare
skära halsen av sin kung.
Män av is stjäla från de fattiga,
och kvinnor mer katt än kvinna
manipulera de rättvisa.
Och ingen kunde stoppa dem.
För ondskan är lika ostoppbar som regnet.
Det är därför vi kämpar för de som inte kan.
En god man vet
att mörkret alltid kommer att finnas där,
men kämpar mot det oavsett.
Till skillnad från avskum som du som bara bryr sig om dig själv.
Hur hamnade du hos honom?
Han hittade mig.
Han lovade mig rikedom om jag gav honom ditt huvud.
Och du accepterade det,
för döden är ingenting för en man utan ett liv.
Du vet ingenting om mig.
Inte du heller.
Vad är det?
Till träden!
Argon och Rapasil.
Och du,
du må ha räddat mitt liv, men tro inte att du kan fly.
Jag är inte här uppe för att fly.
Jag vill se vad varelserna flydde ifrån.
Aldrig.
Där. Barothberget.
Vänta.
Vad är det?
Jag vet inte.
Till stranden!
Ju snabbare det här fördömda uppdraget är över,
desto bättre.
Det är...
Det är du, inte sant?
Visioner som inte är visioner.
Klättra!
Här!
Mariah.
Något stämmer inte.
Nej, vi tar för lång tid på oss.
För varje sekund vi slösar kommer fler att dö.
Jag går in, även om du är för rädd.
Nej, Machiste!
Det är hopplöst.
Vad kan vi göra mot sådan magi?
Var det inte du som sa att goda människor stod mot de onda,
trots oddsen?
Vad är det?
Hur visste du?
Jag vet inte.
Spring!
Ge mig nyckeln.
Vi hinner inte. Fort!
Du kan inte.
Jag kan.
Du vet regeln när man springer från ett odjur,
var snabbare än den du är med.
Var är Warlord?
Död.
Vem är du?
Jag vet inte.
Mitt skepp gick under
och Deimos hittade mig.
Slutpratat!
Hjälp oss härifrån.
Vi kan döda trollkarlen och rädda Skartaris.
Nej.
Jag vill inte ta del av ert uppdrag.
Dessutom kan jag inte rädda er.
Men jag kan rädda mig själv.
Du vill väl inte att min trollstav ska avbryta dig igen?
Du har återvänt.
Och ditt uppdrag?
Avslutat.
Warlord är död.
Det här var din plan.
Självklart.
Attackera Warlord, förlora.
Övertyga honom att komma hit,
där jag kan döda honom själv.
Jag vill ha min betalning.
Så fort du har gjort en sista uppgift.
Gör det här, sedan får du dina rikedomar.
Gör det, din ynkrygg.
Jag kan inte...
Jag vägrar...
...låta dig döda dem.
Ja.
Jag är inte förvånad.
En person mindre att betala.
Jag borde låta er döda varandra.
Du!
Dags att dö, trollkarl.
Jag instämmer.
Nog!
Hur vågar du?
Tror ni patetiska dödliga att jag, den store Deimos,
skulle falla så lätt?
Jag är mer än kött och blod.
Jag är magi förkroppsligad.
Jag är härskaren över Skartaris.
Jag är rikets mästare.
Jag är er undergång!
Kan du slåss?
Befria mig och se för dig själv.
Jag vet vad det här är.
Jag har varit instängd här i många år.
Jag heter Travis Morgan,
och jag är Warlord.
Deimos!
Jag ska utkräva min hämnd, Warlord.
Ers nåd, var är Machiste?
Jag beklagar, Mariah.
Det är över nu.
Vi kan återvända hem.
Jag behöver fler krigare som du.
Kom tillbaka med oss.
Nej. Jag behöver...
Hitta vägen tillbaka.
Ja.
Men vart?
Hem.
Kom med oss.
Morgan...
Nej.
Det här är mitt hem, mitt folk.
Och jag är deras kung.
Jag måste skydda dem från Deimos.
Lycka till.
VÄLKOMMEN TILL GROVERS MILL
POLISAVSPÄRRNING
Sir? Agent Kent. Huvudkontoret skickade mig.
Min nya partner.
Jag är...
Agent Faraday. Jag vet.
Belönad med Purpurhjärtat i Iwo Jima.
Grundare av Central Bureau of Intelligence.
Huvudagent under incidenten med Janusdirektivet.
Tack, jag vet.
Jag upplevde det.
De gav dig verkligen ett svårt fall
som ditt första uppdrag.
Vad har de berättat?
Klockan 07.00
sågs konstiga ljus över staden Grover's Mill.
Sex vittnen hävdar att de såg något falla från himlen.
Jag tror att det är ryssarna, sir.
En till Sputnik.
Det kom från rymden.
Men tänk... längre.
Vi har skickats hit på uppdrag av Majestic-12,
ett program som undersöker UFO-observationer.
Det här är nog ett.
Vi måste förhöra vittnen
och ta reda på vad som hände.
Dags att bevisa dig själv.
Är du redo att upprätthålla sanning, rättvisa och det amerikanska sättet,
oavsett vad?
Ja, sir. Oavsett vad.
Gör dig då redo att möta allmänheten.
RESTAURANG
God kväll, konstapel...
Konstapel Wayne, trafikpolisen.
Vittnena väntar där inne.
Utmärkt.
Konstapel Wayne, min partner, agent Kent.
Känner jag dig?
Låt oss börja.
Du först, konstapeln.
Konstapeln?
Konstapel Wayne?
Ja, ursäkta. Jag var...
Glöm det.
Konstig karl.
Är allt bra?
Bara utmärkt, sir.
- Tack och lov... - Vi har väntat i en timme.
- ...polisen. -Är det tryggt än?
Håll er lugna, gott folk.
Jag är agent Kent.
Han vill säkert fråga oss om marsianerna.
Jag skämtar inte! Jag vet vad jag såg.
Vi såg alla det.
Hur lång tid kommer det här att ta?
Den tid det tar.
Det tar den tid det tar.
För kung och fosterland.
Jag stannar så länge det behövs.
Inte jag.
Jag har en tankbil i en snödriva
och jag måste ut på vägarna.
Men vi vet att du körde in i snöbanken.
Vi såg allt på grund av trafikstoppet.
Lugna er...
Har du ett problem?
Du kunde ha kört mer försiktigt.
Du är bra fräck!
Den amerikanska regeringen uppskattar ert samarbete
i den här frågan.
Inte sant, agent Kent?
Ja.
Sätt er.
Namn och yrken, vi börjar med...
Potter. Långtradarchaffis.
Mr och mrs Lang.
Från och med i tisdags.
Vi är på smekmånad.
Snapper Carr.
Tillfällig helgansvarig!
Ni tänker väl inte ringa ägaren?
Jag behöver verkligen det här jobbet.
Burroughs Ginsberg Kerouac.
Yrke, luffare!
Okej, mr fri själ,
kan du berätta för min partner vad du såg?
Jag liftade ner för Highway 5.
Jag ställde mig på vägkanten där alla kunde se mig.
Tokstollen hoppade ut, jag bromsade
och plötsligt sitter jag fast i en snövall med två bilar bakom mig.
Då hörde vi det.
Det var gällt och visslande
som ett skrik.
Det fick tänderna att vibrera.
Vi tittade upp och jag svär,
det var ett flygande tefat, som i filmerna!
Sen...
Det träffade något i fjärran.
Och sen...
- Och sen... - Och sen?
Det var ett ljus där det kraschade,
och det var inte rätt.
Jag har aldrig sett ett sånt ljus.
Jag vill aldrig se det igen.
Den kraschade ner i den gamla ladan vid vägens ände.
När vi kom fram var det fotspår överallt.
Vi trodde att någon var skadad.
Vi delade upp oss.
Jag gick runt på baksidan
och det var då jag såg den.
Vi såg den!
Jag svär vid Gud,
en utomjording sprang ut ur ladan.
Frågan tjejen om ni inte tror oss.
Hon såg den också.
Namn och yrke, ma'am.
Ursäkta. Jag...
Var det en fråga? Ms Prince.
Jag är sekreterare. Främst maskinskrivare.
Jag var på väg till jobbet när det hände.
Jag...
Jag tror...
Allt är suddigt.
Jag minns ljus i himlen,
men jag var ensam.
Ursäkta. Jag är nog fortfarande i chock.
Jag minns ingenting
tills konstapel Wayne tog oss hit.
Ursäkta.
Jag sa inte det här tidigare
för jag ville inte att någon skulle höra.
Jag stod vid disken
när konstapeln kom in med dem.
Han sa åt oss att vänta på polisen,
men jag ringde inte polisen
och det finns ingen telefon vid den gamla ladan.
Hur kom han hit så fort?
Vi har följt utomjordingens fotspår.
Men när vi kom tillbaka till ladan räknade jag.
Fem spår ledde in i skogen,
och sex ledde ut.
Säger du att utomjordingen kanske är kvar i området?
Jag säger att utomjordingen...
...kanske är här i rummet.
Den kan ha ändrat form.
Den kanske ser ut som oss.
Projicera bilder in i ditt sinne.
Förvirra dig.
Någon som beter sig konstigt, kanske inte är vem de säger att de är.
Om jag vore du
hade jag letat efter någon som verkar annorlunda.
Främmande. Konstig.
Märklig.
Oamerikansk.
Inte som du och jag.
Och när du hittar dem,
måste du ta hand om dem.
Annars kommer de att ta över dig!
Jag tror att det är hon.
Snuten dök upp från ingenstans.
Tänker du skydda oss?
Tänker du göra ditt jobb?
Agent Kent, svara på frågan.
Ja.
Jag menar, nej.
Jag menar...
Jag försöker bara få fram information.
Kan ni stänga av jukeboxen?
Den är avstängd.
Ursäkta mig.
Musiken.
Vi hör den också.
Ursäkta.
Jag måste be dig att gå tillbaka till de andra vittnena.
Nej. Lyssna på oss.
Vad? Vänta... Vad...
Vad var det? Bilderna...
Vilka bilder?
Det är som vi sa!
Det är dem!
De skickar visioner i ens hjärna.
De är utomjordingarna!
Jag vet inte vad som försiggår, men...
Inte ett steg till!
Backa undan dem, Kent.
Backa? Döda dem!
Vi är inte säkra förrän de är döda!
Musiken kommer från bilen.
Om du inte tänker göra det, så gör jag det.
Hur gjorde du det?
Jag vet inte.
Din nacke!
Det verkar som att utomjordingen är jag.
Han är inte mänsklig.
Herregud!
Ingen av dem är människor!
Spring, Kent!
Hur...
Jag vet inte. Men det här känns bekant.
Vi måste härifrån.
Hoppa in.
Vad pågår?
En rymdinvasion.
Vad händer med oss?
Musiken, bilderna, de kändes som...
Minnen.
De kändes som minnen.
Det är omöjligt.
Vad som än händer,
måste vi ta oss härifrån.
Handskfacket.
Signalpistol.
Tankbilar har en avgasport
som hindrar gasen från att utlösa en explosion.
Förstör den, utsätt det för värme
och lastbilen blir till en bomb.
Hur vet du det?
Jag vet inte. Jag bara gör det.
Vi har en chans.
Se till att träffa.
Ja!
Vad tusan är det?
Kent!
Tack Gud,
du kom ut.
Faraday?
Jag visste att du skulle komma.
Du är smart nog att lösa det.
Det började med UFO:n och här är han...
...ledaren, utomjordingarnas högsta höns.
Den ser inte ut som de andra.
- Hur vet du det? - Titta på den!
Även om den inte är med dem, hör den inte hemma här.
Du måste döda den.
Det är det enda sättet att stoppa invasionen.
Efter att du har gjort det,
dödar vi de här två.
Vad? Nej! De är inte utomjordingar.
Så fort de rörde dig började du se saker.
De infekterade dig med sina utomjordiska krafter.
Hur kunde du annars slå den där varelsen tvärs över rummet?
Säg att jag har fel!
Säg det!
Jag såg hur de förvandlades.
Vi kan inte lita på dem.
Vi måste döda dem innan de dödar oss.
Du vill upprätthålla det amerikanska sättet,
att bevisa dig själv.
Det är dags! Gör det!
Jag vet inte vad som händer.
Jag vet inte varför jag har dessa krafter,
eller varför jag ser bilder.
Men en sak vet jag.
Jag tänker inte döda bara för att jag är rädd.
Det är inte det amerikanska sättet.
Herregud.
Du är en av dem.
Nej.
Han förändras.
Allt förändras.
Det var bara en illusion.
Inte allt.
Vi är verkliga.
Likaså Faraday.
Och den här.
Du plattade till den med bröstet.
Jag började känna mig stark när vi kom hit.
Något med ljuset...
- ...den här... - Färgen.
Det fanns ingen färg utanför.
Ingen av oss märkte det ens.
Och utomjordingsledaren,
han ser ut som en fånge.
Han kämpar emot.
Vad än maskinen gör.
Han torteras. Hjälp mig att få ut honom.
Vi vet inte allt.
- Den här varelsen kan... - Nej.
Tortyr är fel.
Slutdiskuterat.
Du har ett bra grepp, ms Prince.
Jag tror inte det är "ms Prince".
Jag tror att identiteten är en del av illusionen,
precis som martianledaren.
Då fungerade det.
Ni kom.
Försiktigt.
Du har varit med om mycket.
Tvärtom, Clark,
Det är ni tre
som har varit med om mycket.
Bruce. Diana.
De är era riktiga namn.
Och jag känner er väl,
jag har levt i era sinnen i månader,
hjälpt till att skapa illusionen ni har levt i.
Varför?
Det var inte mitt val.
Dessa maskiner tillskansade sig min telepatiska kraft,
och använde den för att förslava er och otaliga andra.
Jag förstår det inte.
Vad i hela världen är vi?
Det är inte vår värld,
det är Warworld.
Ett urgammalt vapen i planetstorlek
som drivs av sina fångars hat och rädsla.
Jag har tvingats att skapa verkligheter,
delvis illusion, delvis teknik,
för att rycka ut negativa känslor från de stackars själar som är fast här.
Men du hjälpte oss.
Musiken ledde oss hit.
Ja.
Efter månader av sökande,
hittade jag en bakdörr i systemet.
Jag kallade på er på det enda sättet jag kunde.
Det tog ett dussin livstider.
Men du gav aldrig upp.
Ni lärde mig det, likaså mod
och tro.
Det var väl använd tid.
Han kommer! Ni måste gömma er.
Hitta zeta-kammaren. Fly medan ni fortfarande kan.
Vi tar dig med oss.
Du bad oss rädda dig.
Till en början, ja.
Jag tänkte bara på mig själv.
Efter att ha levt i era sinnen...
God natt, damer.
Ni tre är bedårande.
Vad?
- De är inte döda. - Nej.
Den här har precis fötts.
Ersättare för de jag såg dö.
De är kloner.
Kopior av personer som stulits under hundratals år
från olika världar och verkligheter.
Är vi också kloner?
Nej.
Många av fångarna är original.
Uppenbarligen producerar de överlägsen hat och terror.
Du hade varit en bra detektiv, konstapel Wayne.
Det tror jag inte.
Det är för mycket jag inte vet.
Hur jag ens kan använda den här databasen,
eller mitt riktiga namn,
eller vem som iakttar os.
Jag känner också det.
Det måste vara varelsen som attackerade oss.
Det här ser bekant ut.
Du kommer inte undan.
Du ska visst få träffa chefen
öga mot öga.
Ja, verkligen.
Han kommer inte bli glad över att alla illusioner
som du har pumpat in i fångarnas sinnen
har tagit en reklampaus.
Du har ingen kämpaglöd kvar.
Jag vet inte om du behöver dessa hjärnbindare.
Du frågade efter honom. Här är han.
Det som är kvar av honom.
Den sista gröna marsianen i universum...
Det här universumet.
Vilken besvikelse du är.
För årtusenden sedan
kallade hon på mig.
Hon lovade mig makt
och jag kom.
Jag dödade varenda Larga här.
Men var fanns makten?
Den här gamla historian igen.
Och nu hela poängen.
Vi var nu ett.
Det mest förödande vapnet i universum.
En planetförgörare.
Men var var nyckeln?
Spoilervarning, inte här.
Även utan den,
är vi mäktiga, eviga...
...tack vare den obevekliga terrorn och våldet
av våra uppskattade gäster.
Men nyckeln...
...hon viskade till oss.
Det tog ett dussin hopp till ett dussin fler verkligheter
innan vi hittade levande marsianer.
Tusentals av dem i dussintals universum,
och ingen nyckel.
Men då hittade vår trogna hund...
Legosoldat. Ja.
Den sista gröna marsianen.
Du hade ingen nyckel.
Du kände inte till en nyckel.
Du var bara användbar
för dina visioner.
Och nu...
...även med detta,
har du misslyckats.
Men Warworld
behöver dig en sista gång.
Varelsen sa att du hatar vapen.
Tydligen talade han sanning.
Jag är väldigt noggrann med hur jag klär mig.
Jag med.
Jag gillar det.
Jag med.
Clark! Det är du!
Att jag inte insåg det.
Förlåt mig.
Jag minns fortfarande inte.
Men du är för ung.
För ung för att vara min Clark.
Det finns andra olikheter som jag ser nu.
Då börjar du komma ihåg.
Jag kommer ihåg det här.
Jag kommer ihåg...
Superman.
Annars är det bara vagt.
Jag minns rummet.
Zeta-kammaren. Kan du ta oss dit?
Ja.
Högre...
J'onn J'onzz.
Hela Warworld måste höra dina skrik.
Snälla, nej!
Nu finns det inget hopp för dem heller.
Upp och hoppa.
Det är inte bra om vi inte kan se ditt ansikte.
Han kommer att göra slut på dig nu.
Du får en chans.
Dö en hjältedöd.
Ge järnet.
Jag kunde ha slagit honom.
Jag ville se om jag hade rätt om vad de användes för.
Det var jag.
Ja.
Det är så jag kom hit. Jag var bunden...
...med det här.
Svårt att tro att ett rep kan hålla fast någon så stark som du.
Det är nog inte ett vanligt rep.
Kontrollerna är förvånansvärt intuitiva.
Vart tar det oss?
Vart vi än vill åka.
Warworlds fångar, Mongul talar.
Observera denna varelse.
Han är starkare än er.
Han är klokare än er.
Se honom dö och förstå...
...att det är hopplöst.
Om vi vill ge oss av, är det dags nu.
Förstå...
...att det finns en armé av krigare mellan oss och honom.
Jag är märkligt bekväm med de oddsen.
Vi har varit med om liknande situationer.
Jag tänkte skicka iväg er och rädda honom.
Så dör den sista gröna marsianen.
Är det allt?
Jag trodde att du skulle säga mer.
Eftersom du är användbar för oss, Lobo,
ger vi dig en gnutta frihet,
- men... - Typ...
"Vi trodde att den här fula, gröna marsianen
skulle ge oss nyckeln till Warworld
så vi kunde avfyra den här saken,
istället för att bara sitta och glo i 10 000 år."
Jag jäklas bara.
Jag älskar att bryta en obekväm spänning.
Dina skrik kommer att inspirera våra arbetare
i årtionden, dåre.
Kom igen, chefen. Jag menade ingenting.
Ibland behöver man stanna och lukta på blommorna.
Sakta ner.
Varför?
Lord Mongul,
vi har en störning på nivå 12, citadelringen.
Ännu ett jobbigt uppror.
Skicka förstärkningar till alla nivåer.
En vaktgrupp har blivit överväldigade på nivå tio.
Stäng stridsportar och kalla in fler trupper.
Stridsporten på nivå åtta är trasig.
Trasig?
Den har slitits öppen.
Ingen kommunikation med nivå fyra.
Sänker defensiva skott.
- Ytterligare intrång... - Kom.
...på nivå sex och sju.
Säkerhetsavdelningarna tas över.
Strömavbrott på nivå två.
Defensiva skott höjda av yttre kraft.
Det är Wonder Woman eller Superman.
Men inte Batman.
Det skulle ge honom ryggskott.
Du skulle döda dem.
Döda dem?
Jag trodde att du sa: "Befria dem."
Ett ärligt misstag. Det kan hända vem som helst.
Men det är bra att vi äntligen pratar.
Förräderi.
Eller hur?
Man borde kunna lita på en lejd mördare
och förvänta sig att han inte försöker döda dig
och ta över universums mäktigaste vapen.
Så det kan gå!
Ja!
Beväpna er.
Där är han.
- Vid foten av ledaren. - Jag tar honom.
Döda dem.
Dags att dö.
Ja! Låt inte marsianerna köra med dig!
Du kan inte döda oss.
Vi är länkade.
Warworld och Mongul.
Vi får se.
Vad gör du? Han andas fortfarande!
Döda honom!
Du är skyldig mig det, marsian.
Jag låg bakom bakdörren.
Jag befriade dig!
Vem tror du gav dig idén?
Hela planeten är på väg hitåt.
Vi kan inte hålla borta dem länge.
Följ med oss.
Jag varnade er att fly medan ni kunde, Wonder Woman.
Stopp.
Legenden du hörde var sann, Mongul.
Largas gömde nyckeln bland marsianerna.
Mars, fast i ett evigt inbördeskrig.
Vi skulle aldrig kunna arbeta tillsammans
och Largas gömde i hemlighet halva nyckeln
i de vita marsianernas DNA.
Den andra halvan i de gröna.
Ingen visste något.
Nej. Warworld är vårt.
Dö! Det är mitt!
Tills bara en marsian av endera rasen överlevde.
Jag är den siste i mitt slag.
Så småningom skulle du utrota dessa vita också.
Då hade du vetat.
Warworld är universums ultimata vapen.
Du kommer aldrig att använda det.
J'onn, vad gör du?
Det som måste göras, Superman.
Det här ser inte bra ut.
Ett sådant farligt vapen
får inte tillåtas ströva i multiversum
och orsaka oändlig död och förstörelse.
En dag kanske någon värre än Monguls hitta den.
Warworld kommer att självförstöras.
J'onn, du får inte. De är alla fångar.
Skartaris folk, till och med klonerna.
Jag trodde också det.
Men jag har tillbringat tid i deras sinnen.
Warworlds algoritm ger dem vad de tror att de vill ha
och leder dem allt djupare in i deras hat och skräck.
Du kommer att misslyckas.
Det finns inte rädsla eller ilska nog i hela Warworld
för att göra det du planerar.
Du har rätt.
Men den rikaste källan förblir outnyttjad.
Zeta-kammaren!
Vi hinner inte.
Ni tre behövs.
Följ med mig. Nu.
En handfull liv på en enda planet.
Det är inget jämfört med den kris som väntar.
Förintelsen av allt och alla.
Undertexter: Victor Ollén