Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SISTE SKANSE
STASJON
STALLUTLEIE
Kom igjen, jeg har penger. Lønning på tirsdag.
Ser du det, Griz?
Plugget den i midten!
Tok ham nesten.
Whisky.
Det kommer ikke mange fremmede innom.
I hvert fall ikke like pene som deg.
Har noen fortalt deg at du er et rimelig fint støkke?
Er du tunghørt, eller noe?
Jeg hørte deg. Stikk.
Du gjorde nettopp ditt livs største og siste feil.
Ingen liker en ryggskytter, Tom.
Utenfor, nå.
Jeg beklager på vegne av mine menn.
De kan være litt grove i kantene.
Men det er vel denne byen også.
WHISKY
Vil du ta en drink med meg?
Du skal få godsakene.
Det var litt av en oppvisning der nede.
Aldri sett noen slåss på den måten.
Du er et vidunder.
Hvordan fikk du ansiktet?
Ved å stole på feil folk.
Det er en historie like gammel som tiden selv.
Gull er oppdaget, og alle er glade.
Og så viser grådigheten sitt stygge tryne
og ødelegger alt.
De såkalte ærlige byfolka tok over banken,
som hadde tatt tilbake eiendommene deres i pant mot ubetalte renter.
Noe du sikkert gjorde lovlig.
Dommerne mine
sa at vi gjorde rett.
Men de stjal tilbake gullet
de brukte til å betale for innsatsen,
og dette kan ikke fortsette.
Vi er et sivilisert samfunn,
et land med lover.
Hvor ender vi opp, hvis denne gjengen får det som de vil?
Jeg antar at du vil fortelle meg det.
Det er muligheter for deg her.
Hjelp meg å kjempe for lov og orden.
Hjelp meg...
Vi vil ikke skape trøbbel.
På vei til depotet for en ny start.
Nei!
Mamma!
Gjør det.
Skyt den forbanna kvinnen.
Drep henne!
Åpne porten!
De drepte dem begge.
Jeg vet at det er vanskelig. Nå må du være modig.
Jeg sa til dem at de skulle ha sneket seg ut om natten,
men de ville ikke etterlate det lille de hadde.
Nå har de mindre.
Bat Lash, din jævla tosk!
Hvorfor skaper du trøbbel med Hex sine menn?
Fordi trøbbel noen ganger må skapes, sheriff.
Hvorfor bryr du deg?
Du driver ikke gård, grunn eller graver gull.
Du har ingenting med denne kampen å gjøre.
Og hvorfor blander du deg inn i dette?
Jeg gjør ikke det. Er bare på gjennomfart.
Forsyninger ville blitt satt pris på.
Ser det ut som vi har noe til overs?
Si i det minste hva du heter, før du rir avgårde.
De kommer tilbake!
Har en gave til alle dere stabeister.
DYNAMITT - 60 % STYRKE EKSPLOSIVER - FARLIG
Jeg håper det sender dere til helvete.
Skyt hjulene.
Herregud.
Hun er en engel.
Det er derfor hun ikke er skadet.
Kommet for å redde oss alle.
- Er du ok? - Ok?
Hvordan er du ikke akselfett?
Jeg har tenkt,
og det kan hende det er lettere
å drepe dere alle.
Spis bly.
Hva i helvete er du?
Vel, du sparket virkelig det vepsebolet i trynet.
Nå vil Hex drepe oss alle.
Det skulle han gjøre uansett.
Hun reddet oss.
Reddet oss?
Vi sulter og dør av tørst her!
Jeg passerte et lager på vei inn.
Nok av forsyninger der.
God idé!
Spør Mr. Hex
om du kan laste ei vogn eller to med tingene hans
etter å ha sprengt ham!
Ingen dårlig idé.
Forsyningene, mener jeg.
Trenger imidlertid en distraksjon.
Noen ganger kan jeg være distraherende.
Feilen min var å vise nåde.
Jeg gikk på halv kapasitet.
Ikke mer.
Har du noe å si?
Vel, sir,
det utenfor var et salig rot.
Det var det virkelig.
Og dere gutter tror at dere kan ta bedre avgjørelser enn meg?
Det stemmer.
Har jeg noen gang fortalt dere om dette uret?
Oldefaren min bar det gjennom uavhengighetskrigen.
Bestefaren min gjennom 1812-krigen.
Faren min hadde det under den meksikansk-amerikanske krigen.
Og jeg tok det med meg gjennom statskrigene.
Måtte skjule det i et år for Yankee-vaktene,
etter at jeg ble tatt til fange i Shiloh.
Ubehagelig,
men det går fortsatt riktig.
Vi bryr oss faen ikke om klokka til bestefaren din!
Men det bør dere virkelig.
Dere skjønner,
familien min har alltid løst sine krangler med denne klokken.
Når klokkene stopper,
handler du.
Hadde tenkt til å fikse det.
Jeg laster opp. Trenger fem minutter.
Jeg lurte på når du ville dukke opp.
Å hengi deg til en gjeng med tyver
rimer ikke helt for deg, gjør det vel?
Og nå når du har innsett det, er du her.
Ser slik ut.
Kanskje vi kan inngå en avtale.
Men du må selvfølgelig overbevise meg.
Og jeg vil trenge begge typer overbevisning.
Tror du at du kan takle å være fysisk med meg?
Vi kaprer toget ved Sweetwater
og laster nitroen.
Vi detonerer den ved barrikaden.
Den vil fordampe alle der inne
hvert øyeblikk nå.
Jeg må si
at det er veldig praktisk å ha deg her.
Stoler du på meg?
Visst pokker gjør jeg det.
Få alle ut av barrikaden.
Jeg skal avslutte dette én gang for alle.
Skynd dere, kom dere ut herfra!
Er du gal?
Går du ut dit, blir disse ungene skutt.
Sheriff, vi må dra.
Engelen kommer tilbake, og hun kommer tilbake sint.
Jeg skriver risikotillegg.
Se!
Siden det ikke er noe igjen å kjempe for,
kan du bli.
Her med oss.
Ingenting er over før jeg sier det.
Ville du ha blitt?
Velkommen hjem til meg.
Velkommen til Shamballah.
Du er stygg, du, eller hva?
Og fangene?
Til gruvene.
Sverdarmene deres vil bli satt i arbeid med å svinge hakker.
Helt til neste leiesoldat kommer.
Vi skulle ha drept Deimos da vi hadde sjansen.
Jeg forstår din irritasjon, min venn.
Men vi kan ikke endre fortiden,
bare sikre at de samme feilene ikke blir gjort i fremtiden.
Samle de som kan.
Vi slår tilbake og gjør slutt på Deimos, én gang for alle.
Hva er det som er morsomt, slave?
Leiesoldat.
Det er en forskjell.
Ikke fra mitt ståsted.
Tar du med deg en hær til til trollmannen,
kan dronningen din like gjerne finne seg en ny konge.
Du vil være død før du ser ansiktet hans.
Og la meg gjette, mot din frihet
vil du føre oss til tronsalen hans?
Nei.
Mot min frihet og en haug med gull.
Gir du meg det, tegner jeg et kart til slottet hans.
Leiesoldat, husker du?
Du kan umulig vurdere dette.
Hvordan kan vi stole på ham?
Det kan vi ikke.
Derfor skal han bli med oss.
Det skal jeg faen ikke.
Vil du ha pengene dine? Vil du ha friheten din?
Da får du jobbe for det, som resten av oss.
Eller så kan du nyte gruvenes mørke
til du er gammel og grå.
Er dette nødvendig?
Vær glad for at det bare er én lenke.
Machiste...
For Skartaris!
Mariah, speid fremover.
Det er på høy tid vi slår leir.
Det er best å vente til det blir natt.
Natt?
Mørket.
Du vet like godt som meg
at solen alltid skinner på Skartaris.
Ja.
Hvor sa du at du var fra, leiesoldat?
Jeg...
Det spiller ingen rolle.
Du kommer for å drepe en konge med en leiesoldathorde,
iført en merkelig hjelm,
og likevel vet du ikke hvor du er fra.
Jeg er fangen din, ikke sladrekjerringa di.
Det er en skoglysning et pilskudd unna.
Vis vei.
Leiesoldat.
Hvor langt er det igjen?
Over Drømmeørkenen,
hvor menn ser visjoner som er mer enn visjoner.
Deretter en kort tur over Dragehavet.
Hva vet du om denne trollmannen?
Festningen hans?
Ikke mye.
Ikke... Så hvorfor er du her da?
Jeg sa at jeg kunne føre dere til slottet hans.
Utover det,
er det dere som har tenkt til å dø.
Du frykter magien hans.
Jeg frykter ikke mye.
Dessuten tror jeg ikke på magi.
Hva tror du på?
Stål. Gull.
Ondskapen i alle menns hjerter.
Da er du i dårlig selskap.
Kongen min er en god mann.
Synes du det?
Fordi han kjemper for sannhet og rettferdighet?
Nei.
Alle menn er onde.
Han vet like godt som meg
at mørket bor i våre sjeler.
Da er det opp til oss å vise mørket motstand.
Jeg har sett en narr
skjære over strupen på sin egen konge,
menn laget av is stjele fra de fattige,
og kvinner som er mer katt enn kvinne
manipulere de rettferdige.
Og ingen kunne stoppe dem.
Fordi ondskap er like ustoppelig som regnet.
Det er derfor vi kjemper for de som ikke kan det.
En god mann vet
at mørket alltid vil være der,
men står imot det uansett.
I motsetning til leiesoldatavskum som deg, som bare bryr seg om seg selv.
Hvordan ble du ansatt hos ham?
Han fant meg.
Han lovet meg rikdom, hvis jeg tok hodet ditt.
Og du tok det,
for døden betyr ingenting for en mann uten liv.
Du vet ingenting om meg.
Det gjør ikke du heller.
Hva er det?
Til trærne!
Argon og Rapasil.
Og du,
du reddet kanskje livet mitt, men ikke tro at du kan rømme.
Jeg er ikke her oppe for å rømme.
Jeg prøver å finne ut hva de skapningene flyktet fra.
Bare prøv deg.
Der. Baroth-fjellet.
Vent.
Hva er det?
Jeg er ikke sikker.
Til land!
Jo før dette forbannede oppdraget er over,
jo bedre.
Det er...
Det er deg, er det ikke?
Visjoner som ikke er visjoner.
Klatre!
Hit!
Mariah.
Det er noe som ikke stemmer.
Det som ikke stemmer er at vi bruker for lang tid.
Ethvert sekund vi sløser bort, er et hvor flere kan dø.
Jeg går inn, selv om du er for redd.
Machiste, nei!
Det er håpløst.
Hva kan vi stille opp med mot slik magi?
Var det ikke du som sa at gode menn står opp imot ondskap,
til tross for oddsen?
Hva er det?
Hvordan visste du det?
Jeg er ikke sikker.
Løp!
Gi meg nøkkelen.
Vi har ikke tid! Skynd deg!
Du kan ikke.
Jeg kan.
Du kjenner regelen når du flykter fra et beist,
vær raskere enn mannen du er sammen med.
Hvor er Warlord?
Død.
Hvem er du?
Jeg vet ikke.
Jeg tror jeg husker en ulykke,
og så fant Deimos meg.
Nok skravling!
Hjelp oss ut herfra.
Vi kan fortsatt drepe trollmannen og redde Skartaris.
Nei.
Jeg vil ikke ta del i planen deres.
Og dere kan ikke reddes.
Men jeg kan redde meg selv.
Du vil vel ikke at tryllestaven min skal snakke igjen?
Så du er tilbake.
Og oppdraget ditt?
Fullført.
Warlord er død.
Dette var planen din hele tiden.
Selvfølgelig.
Angrip Warlord, tap.
Overbevis Warlord om å komme hit
hvor jeg kan drepe ham selv.
Jeg kan få betalt nå.
Etter at du utfører en liten oppgave for meg.
Gjør dette siste, så får du din rikdom.
Gjør det, feiging.
Jeg kan ikke...
Jeg vil ikke...
...la deg drepe dem.
Jo.
Jeg er ikke overrasket.
Tja, en person mindre å betale.
Jeg bør la dere drepe hverandre.
Du!
På tide å dø, trollmann.
Akkurat det jeg tenkte.
Det holder!
Hvordan våger dere?
Trodde dere patetiske dødelige at jeg, den store Deimos,
ville falle så lett?
Jeg er mer enn bare kjøtt og blod.
Jeg er legemliggjørelsen av magi.
Jeg er Skartaris' hersker.
Jeg er herre over dette riket.
Jeg er deres død!
Kan du slåss?
Befri meg og finn det ut.
Jeg vet dette.
Jeg har vært fanget her i mange år.
Jeg heter Travis Morgan,
og jeg er Warlord.
Deimos!
Jeg vil få min hevn, Warlord.
Herre, hvor er Machiste?
Jeg beklager, Mariah.
Det er over nå.
Vi kan reise hjem.
Jeg trenger flere krigere som deg.
Bli med oss tilbake.
Nei. Jeg må...
Finne en vei tilbake.
Ja.
Men hvor?
Hjem.
Bli med oss.
Morgan...
Nei.
Dette er mitt hjem, mitt folk.
Og jeg er deres konge.
Jeg må være her for å beskytte dem mot Deimos.
Lykke til.
VELKOMMEN TIL GROVERS MILL
POLITISPERRING INGEN ADGANG
Sir? Agent Kent. Hovedkontoret sendte meg.
Den nye partneren.
Jeg er...
Agent Faraday. Jeg vet det.
Purple Heart i Iwo Jima.
Grunnlegger av sentralbyrået for etterretning.
Hovedagent under Janus-direktivet.
Ja, jeg kjenner CV-en, gutt.
Jeg var der.
De kastet deg virkelig ut på dypt vann
med ditt første oppdrag.
Hva fortalte de deg om dette?
Klokken 07:00
ble det oppdaget rare lys over Grover's Mill.
Seks vitner hevder å ha sett noe falle ned fra himmelen.
Jeg tror det er russerne, sir.
En Sputnik til.
Den kom fra verdensrommet.
Men tenk... større.
Vi har blitt sendt hit etter ordre fra Majestic-12,
et program som undersøker UFO-observasjoner.
Dette kan kvalifisere.
Det er opp til oss å avhøre vitnene
og finne ut hva som skjedde.
Det er på tide å vise seg frem.
Er du klar for å opprettholde sannhet, rettferdighet og den amerikanske moralen,
uansett hva?
Ja, sir. Uansett hva.
Så gjør deg klar for å møte offentligheten.
Hei, betjent...
Betjent Wayne, trafikkpolitiet.
Vitnene er inne.
Flott.
Betjent Wayne, partneren min, agent Kent.
Kjenner jeg deg?
La oss begynne.
Etter deg, betjent.
Betjent?
Betjent Wayne?
Ja, jeg beklager. Jeg var...
Glem det.
Merkelig fyr.
Går det bra, gutt?
Helt flott, sir.
- Takk Gud... - Vi har vært her en time.
- ...en autoritet. - Kan man gå ut?
Mine damer og herrer, vær så snill.
Jeg er agent Kent.
Og han er her for å snakke med oss om de små grønne mennene.
Dette er ingen spøk! Jeg vet hva jeg så.
Vi så det, alle sammen.
Hvor lang tid vil dette ta?
Så lang tid som trengs, sir.
Det tar så lang tid det tar.
For onkel Sam og hans USA.
Vel, jeg blir med glede, så lenge agenten trenger meg.
Det gjør ikke jeg.
Jeg har en tankbil i en snøstorm,
og en rute å holde.
Men vi vet at du traff snøfonna.
Snømengden er grunnen til at vi så den sprengte greia.
Vær så snill, alle sammen...
Har du et problem?
Vel, du kunne bare ha kjørt litt mer forsiktig.
Du er virkelig freidig!
Den amerikanske regjeringen setter pris på samarbeidet deres
i denne saken.
Stemmer ikke det, agent Kent?
Jo.
Vennligst sett dere.
Navn og yrker, og vi begynner med...
Potter. Lastebilsjåfør.
Mr. og Mrs. Lang.
Siden sist tirsdag.
Vi er på bryllupsreise.
Snapper Carr.
Midlertidig helgeansvarlig!
Du vil vel ikke ringe eieren?
Jeg trenger virkelig denne jobben.
Burroughs Ginsberg Kerouac.
Yrke, landstryker!
Greit, Mr. Frisinnet,
kan du fortelle partneren min hva du så?
Jeg haiket på Highway 5.
Jeg står høflig i veiskulderen, så folk kan se meg.
Den idioten hopper ut, jeg bremser,
og pluselig er jeg i en snøfonn med to biler i støtfangeren.
Det var da vi hørte det.
Det var skingrende og plystrende,
som et skrik.
Fikk tennene til å vibrere.
Vi ser opp, og agent, jeg sverger,
det var en flygende tallerken over hodene våre, som i en film!
- Så... - Pang!
Den treffer noe i det fjerne.
Og så...
- Og så... - Og så?
Det kommer et lys fra ulykkesstedet,
og det er noe som ikke stemmer.
Jeg har aldri sett et slikt lys.
Jeg vil aldri se det igjen.
Greia smalt ned i den gamle låven nede i veien.
Da vi kom frem, var det fotspor rundt den.
Vi tenkte at noen var skadet.
Vi deler oss for å se.
Jeg går rundt på baksiden,
og så ser jeg det.
Vi så det!
Hånden på hjertet,
det var et romvesen som løp ut av den låven.
Spør den jenta, hvis du ikke tror oss.
Hun så det også.
Navn og yrke, frue.
Jeg beklager.
Spør du? Ms. Prince.
Jeg er sekretær. Hovedsakelig protokollfører.
Jeg... Jeg var på vei til jobben da alt skjedde.
Jeg...
Jeg tror...
Det hele er litt uklart.
Jeg husker lys på himmelen,
men jeg var alene.
Jeg beklager. Jeg må være i sjokk etter ulykken.
Jeg husker ingenting
før betjent Wayne tok oss med hit.
Jeg beklager.
Jeg sa ikke dette tidligere,
for jeg ville ikke at noen skulle høre det.
Jeg sto ved disken
da den betjenten kom inn med dem.
Han ba dem vente på myndighetene,
men jeg ringte ikke politiet,
og det er ingen telefon på låven.
Så hvordan dukket han opp så raskt?
Agent, vi fulgte alle romvesenets fotspor.
Men da vi kom tilbake til låven, telte jeg.
Det var fem sett med spor som førte inn i skogen,
og seks som førte tilbake.
Sier du at romvesenet fortsatt kan være i området?
Jeg sier at romvesenet
kan være i dette rommet.
Det kan ha endret form.
Til å se ut som en av oss.
Gi deg bilder i hodet.
Forvirre deg.
Alle som oppfører seg rart, er kanskje ikke den de sier de er.
Hvis jeg var deg,
ville jeg tatt en titt på alle som virker annerledes.
Fremmede. Rare.
Merkelige.
Uamerikanske.
Ikke som deg og meg.
Og når du finner dem,
må du ta deg av dem med en gang.
Hvis ikke vil du gi dem fotfeste i tankene dine!
Jeg tror det er henne.
Den politimannen dukket bare opp.
Skal du beskytte oss?
Kan du gjøre jobben din?
Agent Kent, svar på spørsmålet.
Ja.
Jeg... Jeg mener nei.
Jeg mener, jeg...
Sir, jeg prøver bare å få informasjon, ok?
Og kan du skru av den jævla juleboksen?
Men den er av.
Unnskyld meg.
Musikken.
Vi hører den også.
Jeg beklager.
Jeg må be dere om å gå tilbake til de andre vitnene.
Nei. Hør på oss.
Hva? Vent, hva... Hva gjorde...
Hva var det? De bildene...
Hvilke bilder?
Det er som vi sa!
Det er dem!
De sender bilder til hjernen din.
De er romvesenene!
Jeg vet ikke hva som skjer, men...
Ikke ta et skritt til!
Kent, trekk deg unna dem.
Trekk unna? Drep dem!
Vi er ikke trygge før de er vekk!
Musikken. Den kommer fra bilen.
Faen, hvis du ikke handler, gjør jeg det.
Hvordan gjorde du det?
Jeg... Jeg vet ikke.
Nakken din!
Vel, hei, romvesenet var visst meg.
Han er ikke menneske.
Herregud!
Ingen av dem er mennesker!
Kent, løp!
Hvordan...
Jeg vet ikke. Men dette føles kjent.
Vi må komme oss vekk herfra.
Sett dere inn.
Hva er det som skjer?
En romvesen-invasjon.
Men hva med oss?
Musikken, de bildene, de føltes som...
Minner.
De føltes som minner.
Det er umulig.
Hva enn det er som skjer,
må vi komme oss vekk.
Hanskerommet.
Nødbluss.
Oljetankere har en eksosåpning
som hindrer gassen i å utløse en eksplosjon.
Ødelegg den, utsett den for varme,
og lastebilen blir til en bombe.
Hvordan vet du alt dette?
Jeg vet ikke. Jeg bare vet det.
Vi har én sjanse.
Sørg for at den teller.
Ja!
Hva i helvete er det?
Kent!
Takk Gud,
du kom deg ut.
Faraday?
Jeg visste at du ville komme.
Smarting som deg la sammen to og to.
Det begynte med UFO-en, og her er han...
...lederen, romvesenenes overhode.
Det der ligner ikke på de andre.
- Hvordan vet du det? - Se på det!
Selv om det ikke er med dem, hører det ikke til her.
Du må drepe det.
Det er den eneste måten å stoppe invasjonen deres på.
Og etter at du gjør det,
kan vi ta oss av disse to.
Hva? Nei! De er ikke romvesener.
I det øyeblikket de rørte ved deg, begynte du å se for deg ting.
De infiserte deg med sine romevesenkrefter.
Hvordan kunne du ellers slå den skapningen tvers gjennom rommet?
Si meg at jeg tar feil!
Si det!
Du så de menneskene forvandle seg.
Vi kan ikke stole på noen av dem.
Vi må drepe dem, før de dreper oss.
Du sa at du ville opprettholde den amerikanske moralen,
vise at du duger.
Tiden er inne nå! Gjør det!
Jeg vet ikke hva som skjer.
Jeg vet ikke hvordan jeg fikk disse kreftene,
eller hvorfor jeg ser disse bildene.
Men jeg vet én ting.
Jeg dreper ikke folk bare fordi jeg er redd.
Det er ikke amerikansk moral.
Herregud.
Du er en av dem.
Nei.
Han forvandler seg.
Alt gjør det.
Alt var en illusjon.
Ikke alt.
Vi er ekte.
Og det er Faraday også.
Og det er denne også.
Du presset den flat med brystet ditt.
Jeg begynte å føle meg sterkere i det øyeblikket vi kom inn hit.
Det er noe ved dette lyset,
- denne... - Fargen.
Det var ingen farger utenfor.
Ingen av oss la merke til det engang.
Og romvesenlederen,
det ser ut som han er mer fange enn det vi er.
Han kjemper imot.
Hva enn den maskinen gjør.
Han blir torturert. Hjelp meg å få ham ut derfra.
Vi har ikke alle fakta her.
- For alt vi vet, er denne skapningen... - Nei.
Tortur er galt.
Punktum.
Du har litt av et grep der, Ms. Prince.
Jeg tviler på at det er "Ms. Prince".
Jeg tror denne identiteten er en like stor illusjon
som den onde Mars-lederen var.
Da fungerte det.
Dere har endelig kommet.
Rolig nå, kompis.
Du har visst vært gjennom mye.
Tvert imot, Clark,
har jeg latt dere, alle tre,
gå gjennom mye.
Bruce. Diana.
Ja, det er det dere heter.
Og jeg kjenner dere godt,
for jeg har levd i tankene deres i flere måneder nå,
og hjulpet til med å skape illusjonene dere har levd.
Hvorfor det?
Ikke av egen vilje.
Disse maskinene tok mine telepatiske evner,
og brukte dem til å slavebinde dere og utallige andre.
Jeg forstår ingenting av dette.
Hvor på jorden er vi?
Ikke på jorden,
Warworld.
Et uhyre eldgammelt våpen, på størrelse med en planet,
som blir drevet av hatet og frykten til sine fanger.
Jeg har blitt tvunget til å skape realiteter,
delvis illusjon, delvis teknologi,
som kan fremprovosere negative følelser fra de stakkars sjelene som er fanget her.
Men du hjalp oss.
Den musikken som førte oss hit.
Ja.
Etter flere måneder med leting,
fant jeg en bakdør i systemet.
Jeg kalte på dere på den eneste måten jeg kunne.
Det tok et dusin livstider.
Men du ga aldri opp.
Det lærte jeg av deg, i tillegg til mot
og tro.
Tiden var uvurderlig.
Han kommer! Dere må gjemme dere.
Finn zeta-kammeret. Flykt mens dere ennå kan.
Vi tar deg med oss.
Du fikk oss hit for å redde deg.
Til å begynne med, ja.
Jeg tenkte bare på meg selv.
Etter å ha levd i tankene deres...
God natt, damer.
Dere tre er nydelige.
Hva?
- De er ikke døde. - Nei.
Jeg tror faktisk at denne akkurat blir født.
Erstatninger for de jeg så dø.
De er kloner.
Kopier av folk, stjålet gjennom flere århundrer,
fra ulike verdener, ulike virkeligheter.
Er vi også kloner?
Nei.
Mange av fangene er originaler.
De produserer visst overlegent hat og terror.
Du ville blitt en utmerket etterforsker, betjent Wayne.
Det tviler jeg på.
Det er for mye jeg ikke vet.
Som hvordan jeg vet hvordan denne databasen fungerer,
eller hva jeg egentlig heter,
eller hvem som følger med på oss.
Ja, jeg har den samme følelsen.
Det må være den skapningen som angrep oss.
Dette ser kjent ut.
Du kan ikke flykte, idiot.
Du skal visst ha litt alenetid
med sjefen.
Du kan si det igjen.
Han vil ikke bli veldig glad for at alle de illusjonene
du har pumpet inn i tankene til fangene
tar seg en reklamepause.
Du har ingen krefter igjen.
Vet ikke om du trenger disse hjernebåndene engang.
Vel, du ville ha ham. Du har ham.
Det som er igjen av ham.
Den siste grønne marsmannen i universet...
Dette universet.
For en skuffelse du er.
For årtusener siden,
kalte hun på meg.
Lovet meg makt,
og jeg kom.
Jeg drepte hver eneste Larga.
Men hvor var makten?
Ikke denne historien igjen. Den blir aldri gammel.
Nå starter nøkkeldelen.
Vi var nå ett.
Det mest ødeleggende våpenet i universet.
En planetmorder.
Men hvor var nøkkelen?
Spoilervarsel, ikke her.
Selv uten den,
er vi mektige, evige...
Takket være den konstante terroren og volden
til våre kjære gjester.
Men nøkkelen...
...hvisket hun til oss.
Det tok et dusin hopp til et dusin flere realiteter
før vi fant faktiske levende marsboere.
Tusenvis av dem i dusiner av universer,
og fortsatt ingen nøkkel.
Og vår trofaste hund her...
Leiesoldat. Ja.
Den siste grønne marsmannen.
Du hadde ingen nøkkel.
Du visste ikke om noen nøkkel.
Du var kun nyttig
som en visjonsspreder.
Og nå...
...selv med det,
feiler du.
Det er bare én liten tjeneste
du ennå må gjøre for Warworld.
Den skapningen sa at du hatet våpen.
Tilsynelatende snakket han sant.
Jeg er visst veldig nøye på hvordan jeg kler meg.
Og det må jeg også være.
Jeg liker det.
Jeg også.
Clark! Det er deg!
Jeg vet ikke hvorfor jeg ikke har sett det før.
Jeg beklager.
Jeg husker fortsatt ikke.
Men du er bare en baby.
Altfor ung til å være min Clark.
Det er andre forskjeller også. Det ser jeg nå.
Da begynner du å huske.
Jeg husker dette.
Jeg husker...
Superman.
Utenom det, kun glimt fra et liv.
Jeg husker dette rommet.
Zeta-kammeret. Kan du ta oss med dit?
Ja.
Høyere...
J'onn J'onzz.
Hele Warworld må høre dine skrik.
Vær så snill, slutt!
Og vite at det ikke er noe håp for dem heller.
Opp med deg.
Det er ikke like bra hvis vi ikke kan se ansiktet ditt.
Han skal ta seg av deg nå.
Jeg skal gi deg én sjanse.
Gå ut med en herlig flamme.
Sørg for at den teller.
Jeg kunne bare ha slått ham.
Jeg ville se om jeg hadde rett i hva de greiene var for noe.
Det hadde jeg.
Ja.
Det var slik jeg kom hit. Jeg var bundet...
...med dette.
Det er vanskelig å tro at et tau kan holde en som er så sterk som deg.
Jeg tror ikke det er et vanlig tau.
Disse kontrollene er overraskende intuitive.
Hvor vil den føre oss?
Nesten hvor som helst.
Warworlds fanger, Mongul snakker.
Observer dette vesenet.
Han er sterkere enn dere.
Han er klokere enn dere.
Se ham dø i våre hender, og vit
at det ikke finnes håp.
Hvis vi vil dra, er tiden inne.
Forstå
at det er en hær av krigere mellom oss og ham.
Jeg er merkelig komfortabel med disse oddsene.
Jeg vil si at vi har vært i slike situasjoner før.
Jeg skulle bare sende dere, og så dra tilbake og redde ham.
Slik ender det for den aller siste grønne marsmannen.
Var det alt?
Jeg trodde du skulle si litt mer.
Fordi du er nyttig for oss, Lobo,
gir vi deg en viss frihet,
- men ikke... - Som:
"Vi trodde denne stygge grønne marsmannen
ville gi oss nøkkelen til Warworld,
så vi faktisk kunne fyre av den jævla greia
i stedet for å bare sitte på ræva i 10 000 år."
Bare provoserer deg litt.
Jeg er for å bryte ukomfortabel spenning.
Dine skrik vil inspirere arbeiderne våre
i flere tiår, din idiot.
Kom igjen, sjef. Jeg mente ingenting.
Jeg bare tenkte at vi burde stoppe og lukte på blomstene, for en gangs skyld.
Du vet, roe oss ned.
Hvorfor det?
Lord Mongul,
det er uroligheter på nivå 12, citadelringen.
Nok et kjedelig opprør.
Send vakter til alle nivårer.
Rapporter om at en sikkerhetsavdeling er overveldet på nivå ti.
Lukk kampportene og samle opprørsenhetene.
Viser funksjonsfeil på nivå åttes kampport.
Funksjonsfeil?
Den har blitt revet av sporene.
All kommunikasjon er tapt på nivå fire.
Senk forsvarsskott.
- Ytterligere brudd... - Kom.
...på nivå seks og syv.
Sikkerhetsavdelingene blir overkjørt.
Strømbrudd på nivå to.
Forsvarsskott hevet av ytre styrke.
Ja, det er Wonder Woman eller Superman.
Men ikke Batman.
Han ville ødelagt korsryggen.
Du skulle drepe dem.
Drepe dem?
Jeg trodde du sa: "Befri dem."
Vel, en feil som kan skje hvem som helst.
Men jeg synes det er flott at vi endelig kommuniserer.
Forræderi.
Ja, ikke sant?
Man skulle tro at man kunne stole på en leiemorder,
og ikke forvente at han ville prøve å drepe deg
og ta over universets mektiske våpen.
Men, vel!
Ja!
Bevæpn dere.
Der er han.
- Vet foten av lederen. - Jeg går.
Drep dem.
Du dør nå.
Ja! Ikke ta imot dritt fra romvesenene!
Du kan ikke drepe oss.
Vi er knyttet sammen.
Warworld og Mongul.
Vi får se.
Hva er det du gjør? Han puster fortsatt!
Ta ham!
Du skylder meg det, marsmann.
Jeg satte inn den bakdøra.
Jeg satte deg fri!
Og hvem tror du plantet denne idéen i tankene dine?
Hele planeten kommer gjennom den døra.
Vi kan ikke holde dem unna lenge.
Bli med oss.
Jeg advarte deg om å flykte mens du kunne, Wonder Woman.
Slutt.
Legenden du hørte var sann, Mongul.
Largas gjemte virkelig nøkkelen blant marsboerne.
Mars, låst i en evig borgerkrig.
Vel vitende om at vi aldri ville jobbe sammen,
gjemte Largas i all hemmelighet halve nøkkelen
i DNA-et til de hvite marsboerne.
Den andre halvdelen i de grønne.
Ingen av sidene visste om det.
Nei. Warworld er vår.
Faen ta deg! Den er min!
Inntil bare én marsmann fra hver rase var igjen.
Jeg er den siste av mitt slag.
Til slutt ville du utryddet disse hvite også.
Og da hadde du funnet det ut.
Warworld er universets ultimate våpen.
Du vil aldri få bruke det.
J'onn, hva er det du gjør?
Det som må gjøres, Superman.
Jeg liker ikke dette.
Et så skrekkelig våpen
må ikke forville seg rundt i multiverset
og forårsake uendelig død og ødeleggelse.
En dag kan det falle i verre hender enn selv Monguls.
Han satte Warworld til selvdestruksjon.
J'onn, det kan du ikke. De er alle fanger.
Skartaris-folket, selv klonene.
Det trodde jeg også, da jeg kom hit.
Men jeg har tilbragt tid i tankene deres.
Warworlds argoritme gir dem kun det de tror de vil ha,
for så å føre dem inn i deres hat og terror.
Du vil feile.
Det er ikke nok frykt eller raseri i hele Warworld
til å gjøre det du planlegger.
Du har rett.
Men den rikeste åren forblir uutnyttet.
Zeta-kammeret!
Vi har ikke tid.
Dere tre trengs.
Dere blir med meg. Nå.
En håndfull med liv på en enkelt planet.
Det er ingenting sammenlignet med krisen som er i vente.
Den absolutte utslettelsen av alt, overalt.
Tekst: Therese Mørken