Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
HESTEUDLEJNING
Kom nu, du ved, jeg har dem. Jeg får løn på tirsdag.
Så du det, Griz?
Lige gennem midten.
Jeg fik ham næsten.
Whisky.
Vi ser ikke mange fremmede her.
Bestemt ikke nogen, der er lige så kønne som dig.
Har du nogensinde fået at vide, at du er en lækkerbisken?
Er du tunghør, tøs?
Jeg hørte dig godt. Smut.
Det var dit livs største og sidste fejl.
Ingen bryder sig om folk, der skyder andre i ryggen.
Udenfor, nu.
Jeg undskylder for mine mænd.
De kan godt være lidt ru i det.
Men det er byen jo også.
Måske må jeg byde på en drink?
De gode sager.
Flot klaret nedenunder.
Jeg har aldrig set nogen slås sådan.
Du er et vidunder.
Hvordan endte du med det ansigt?
Ved at stole på de forkerte.
Det er en oldgammel historie.
Nogen finder guld, og alle er glade.
Og så titter grådighedens grimme fjæs frem
og ødelægger det hele.
De såkaldte hæderlige borgere overtog banken,
der havde inddraget deres grund over forbryderske renter.
Du havde sikkert loven på din side.
Mine dommere,
hver og én, sagde, at vi havde ret.
Men de stjal det guld tilbage,
som de havde betalt deres lod med,
og det går ikke.
Vi er et civiliseret samfund,
et land med love.
Hvis den flok får deres vilje, hvor ville vi så stå?
Jeg fornemmer, at du fortæller mig det.
Du har en mulighed her.
Hjælp mig med at kæmpe for lov og orden.
Hjælp mig...
Vi vil ikke have ballade.
Vi er på vej til depotet for at starte forfra.
Nej!
Mor!
Gør det.
Skyd den forbandede kvinde.
Slå hende ihjel!
Åbn porten!
De dræbte dem begge to.
Jeg ved godt, at det er svært. Men du skal være modig nu.
Jeg sagde, at de skulle forsvinde om natten,
men de ville ikke efterlade de småting, de havde.
Nu har de mindre.
Bat Lash, din kraftidiot!
Hvorfor laver du ballade med Hex' mænd?
Nogle gange er man nødt til at lave ballade, sherif.
Hvad rager det dig?
Du er hverken kvægavler, landmand eller guldgraver.
Det har intet at gøre med dig.
Og hvorfor blander du dig?
Det gør jeg ikke. Jeg var bare på gennemrejse.
Proviant ville være værdsat.
Ser det ud, som om vi har noget at undvære?
Giv os i det mindste dit navn, før du rider din vej.
De kommer igen!
Jeg har en gave til jer stædige asner.
DYNAMIT - 60% STYRKE SPRÆNGSTOF - FARLIGT
Jeg håber, I ender i helvede.
Skyd hjulene.
Du almægtige.
Hun er en engel.
Det er derfor, hun ikke kom noget til.
Hun er kommet for at redde os.
- Er du okay? - Okay?
Hvordan er du ikke færdig som gårdsanger?
Jeg har tænkt over det,
og måske er det bare lettere
at dræbe jer allesammen.
Æd bly.
Hvad fanden er du?
Nu har du virkelig skidt i nælderne.
Nu slår Hex os allesammen ihjel.
Det ville han gøre alligevel.
Hun reddede os.
Reddede os?
Vi sulter og tørster ihjel!
Jeg kom forbi et magasin på vejen.
Der er masser af forsyninger.
Fantastisk idé!
Spørg du bare hr. Hex,
om du må fylde en vogn eller to med hans ting,
efter du har sprængt ham i luften!
Det er ikke en dum idé.
Forsyningerne, altså.
Men det kræver en distraktion.
Jeg kan godt være distraherende ved lejlighed.
Min fejl var at vise nåde.
Jeg var halvhjertet.
Ikke mere.
Har du noget at sige?
Altså,
det var et cirkus udenfor.
Det var det helt bestemt.
Og I tror, I kunne træffe bedre beslutninger end mig?
Netop.
Har jeg nogensinde fortalt jer om det her ur?
Min oldefar bar det igennem uafhængighedskrigen.
Min bedstefar gennem krigen i 1812.
Min far havde det under den mexicansk-amerikanske krig.
Og jeg bar det gennem krigen mellem staterne.
Jeg måtte skjule det for yankeevagterne i et år,
efter jeg blev fanget i Shiloh.
Ubehageligt,
men det virker stadig.
Vi er pisseligeglade med din bedstefars ur!
Nå...
Men det burde I.
Ser I,
min familie har altid afgjort stridigheder med det her ur.
Når det holder op med at bimle,
gør I jeres træk.
Det har jeg skullet ordne.
Jeg laster den. Det tager fem minutter.
Jeg spekulerede på, hvornår du ville dukke op.
At slå dig sammen med en flok tyve
matcher ikke helt dit kodeks, vel?
Og det indså du, så nu er du her.
Det ser sådan ud.
Måske kunne vi indgå en aftale.
Men det kræver jo, at du overtaler mig.
Og jeg får brug for begge slags overtalelse.
Kan du klare at være fysisk med mig?
Vi kaprer toget ved Sweetwater
og laster nitroen.
Vi detonerer den ved barrikaden.
Det vil pulverisere alle derinde
når som helst nu.
Jeg må sige,
at du er praktisk at have i nærheden.
Stoler du på mig?
Gu' gør jeg så.
Få alle ud af barrikaden.
Jeg afslutter det her én gang for alle.
Skynd dig, lad os komme væk!
Er du skør?
Hvis du går derud, ender børnene med at blive skudt.
Sherif, vi er nødt til at komme væk.
Englen kommer tilbage, og hun er vred.
Jeg ansøger altså om risikotillæg.
Se!
Eftersom der ikke er noget tilbage at slås om,
kunne du blive.
Hos os.
Intet er forbi, før jeg siger det.
Ville du være blevet?
Velkommen til mit hjem.
Velkommen til Shamballah.
Du er godt nok grim, hva'?
Og fangerne?
Til minerne med dem.
Deres sværd-arme kan bruges til at svinge hakker.
Indtil den næste lejesoldat ankommer.
Vi skulle have dræbt Deimos, da vi havde chancen.
Jeg forstår din vrede, ven.
Men vi kan ikke ændre fortiden,
kun sikre, at de samme fejl ikke sker i fremtiden.
Saml dem, der er i stand til det.
Vi slår igen og gør det af med Deimos én gang for alle.
Sagde jeg noget morsomt, slave?
Lejesoldat.
Der er en forskel.
Ikke fra mit synspunkt.
Hvis du fører en hær mod troldmanden,
kan din dronning lige så godt lede efter en ny konge.
Du dør, før du ser hans ansigt.
Og lad mig gætte, i bytte for din frihed
vil du føre os til hans tronsal?
Nej.
For min frihed og en bunke guld.
Giv mig det, så tegner jeg et kort til hans slot.
Lejesoldat, ikke?
Det kan du umuligt overveje.
Hvordan kan vi stole på ham?
Det kan vi ikke.
Og det er derfor, han skal med.
Fandeme nej.
Vil du have dine penge? Vil du have din frihed?
Så tjener du det ligesom os andre.
Eller du kan nyde mørket i minerne,
indtil du er gammel og grå.
Er det nødvendigt?
Vær glad for, det kun er én kæde.
Machiste...
For Skartaris!
Mariah, spejd forud.
Det er på høje tid at slå lejr.
Det er bedst at vente på, det bliver nat.
Nat?
Mørket.
Du ved lige så vel som jeg,
at solen altid skinner i Skartaris.
Ja.
Hvor sagde du, du var fra, lejesoldat?
Jeg...
Det er ligegyldigt.
Du kommer for at dræbe en konge med en horde af lejesoldater,
iført en mærkelig hjelm,
men du ved ikke, hvor du kommer fra.
Jeg er din fange, ikke din sladreskøge.
Der er en lysning i skoven et pileskud herfra.
Før an.
Lejesoldat.
Hvor langt?
Gennem Drømmeørkenen,
hvor mænd ser syner, der er mere end syner.
Og så et kort ridt gennem Dragehavet.
Hvad kan du fortælle os om troldmanden?
Hans fæstning?
Ikke så meget.
Hvorfor er du her så?
Jeg sagde, at jeg kunne føre jer til hans slot.
Derefter
er det jer, der har et dødsønske.
Du er bange for hans magi.
Jeg er ikke bange for så meget.
Desuden tror jeg ikke på magi.
Hvad tror du så på?
Stål. Guld.
Ondskaben i alle menneskers hjerter.
Så er du i dårligt selskab.
Min konge er en god mand.
Synes du det?
Fordi han kæmper for sandhed og retfærdighed?
Nej.
Alle mennesker er onde.
Han kender lige så vel som jeg
det mørke, der bor i vores sjæle.
Så er det op til os at modsætte os mørket.
Jeg har set en hofnar
skære halsen over på sin konge.
Mænd lavet af is, der stjæler fra de fattige,
og kvinder, der er mere kat end kvinde,
manipulere de retskafne.
Og ingen kunne stoppe dem.
Fordi ondskaben er lige så ustoppelig som regnen.
Derfor kæmper vi for dem, der ikke kan.
En god mand ved,
at mørket altid vil eksistere,
men bekæmper det alligevel.
Modsat usle lejesoldater som dig, der kun tænker på sig selv.
Hvordan endte du med at arbejde for ham?
Han fandt mig.
Han lovede mig rigdomme, hvis jeg ville tage dit hoved.
Og du tog imod det,
fordi døden intet betyder for en mand uden liv.
Du ved intet om mig.
Det gør du heller ikke.
Hvad er det?
Op i træerne!
Argon og Rapasil.
Og du,
du har måske reddet mit liv, men tro ikke, du kan flygte.
Jeg sidder ikke heroppe for at flygte.
Jeg venter på at se, hvad væsnerne stak af fra.
Satme nej.
Der. Baroth-bjerget.
Stop.
Hvad er det?
Jeg er ikke sikker.
Ind på land!
Jo før den her forbandede færd er slut,
jo bedre.
Det er... Det er...
Det er dig, er det ikke?
Syner, der ikke er syner.
Klatr!
Her!
Mariah.
Der er noget galt.
Der er det galt, at vi er alt for længe om det.
Hvert sekund vi spilder, er et sekund, hvor andre kunne dø.
Jeg går derind, selvom du er for bange.
Machiste, lad være!
Det er håbløst.
Hvad kan vi stille op mod den slags magi?
Var det ikke dig, der sagde, at gode mænd bekæmper det onde
uanset oddsene?
Hvad er det?
Hvordan vidste du det?
Jeg er ikke sikker.
Løb. Løb!
Giv mig nøglen.
Der er ikke tid til det her! Skynd dig!
Det kan du ikke.
Jo, jeg kan.
Du kender reglen, når man løber fra et bæst.
Bare vær hurtigere end dem, du følges med.
Hvor er Warlord?
Død.
Hvem er du?
Jeg... ved det ikke.
Jeg tror, der var et vrag,
og så fandt Deimos mig.
Det er nok ævl!
Hjælp os med at slippe fri.
Vi kan stadig dræbe troldmanden og redde Skartaris.
Nej.
Jeg vil ikke have noget at gøre med jeres færd.
Og der er ikke tid til at redde jer.
Men jeg har tid til at redde mig selv.
Du vil ikke høre min tryllestav tale igen, vel?
Du er tilbage.
Og din mission?
Fuldført.
Warlord er død.
Det var din plan hele tiden.
Selvfølgelig.
Angrib Warlord, dø.
Lok Warlord hertil,
hvor jeg selv kan slå ham ihjel.
Jeg tager min betaling nu.
Når du har opfyldt en lille opgave for mig.
Gør det sidste, så får du dine rigdomme.
Gør det, kujon.
Jeg kan ikke...
Jeg vil ikke...
...lade dig dræbe dem.
Jaså.
Det overrasker mig ikke.
Så er der én mindre at betale.
Jeg burde lade jer slå hinanden ihjel.
Dig!
Tid til at dø, troldmand.
Jeg er helt enig.
Det er nok!
Hvor vover du!
Tror I ynkelige dødelige, at jeg, den store Deimos,
ville falde så let?
Jeg er mere end kød og blod.
Jeg er legemliggjort magi.
Jeg er Skartaris' hersker.
Jeg er det her riges hersker.
Jeg er jeres død!
Kan du slås?
Befri mig, og find ud af det.
Jeg kender det her.
Jeg har været fanget her i årevis.
Mit navn er Travis Morgan,
og jeg er Warlord.
Deimos!
Jeg skal nok få min hævn, Warlord.
Herre, hvor er Machiste?
Jeg er ked af det, Mariah.
Det er slut.
Vi kan tage hjem nu.
Jeg kunne godt bruge flere krigere som dig.
Tag med os tilbage.
Nej, jeg skal...
Finde vej tilbage.
Ja.
Men hvorhen?
Hjem.
Tag med os.
Morgan...
Nej.
Det her er mit hjem og mit folk.
Og jeg er deres konge.
Jeg skal være her og beskytte dem mod Deimos.
Held og lykke.
VELKOMMEN TIL GROVERS MILL
POLITIAFSPÆRRING
Agent Kent. Hovedkontoret har sendt mig.
Den nye partner.
Jeg er...
Agent Faraday. Ja, det ved jeg.
Hædersmedalje i Iwo Jima.
Grundlægger af Det centrale efterretningsbureau.
Ledende agent i Janus Directive-hændelsen.
Ja, jeg kender godt mit cv, knægt.
Jeg har udlevet det.
De har virkelig kastet dig ud på dybt vand
på din første opgave, hva'?
Hvad har de fortalt dig?
Klokken 07
blev der set mærkelige lys over Grover's Mill.
Seks vidner hævder at have set noget falde ned fra himlen.
Jeg tror, det er russerne.
Endnu en Sputnik.
Det kom i hvert fald fra rummet.
Men tænk... længere.
Vi er blevet sendt hertil på foranledning af Majestic-12,
et program, der undersøger UFO-observationer.
Det her kunne kvalificere sig.
Det er vores opgave at afhøre vidnerne
og finde ud af, hvad der skete.
Det er nu, du skal vise dit værd.
Er du klar til at opretholde sandheden, retfærdighed, og den amerikanske ånd
uanset hvad?
Javel. Uanset hvad.
Så gør dig klar til at møde de billige rækker.
Hejsa, betjent...
Betjent Wayne, landevejspolitiet.
Vidnerne er derinde.
Fremragende.
Betjent Wayne, min partner, agent Kent.
Kender jeg dig?
Lad os komme i gang.
Efter dig, betjent.
Betjent?
Betjent Wayne?
Ja, undskyld. Jeg var...
Lige meget.
Underlig fyr.
Er alt i orden, knægt?
Alt i orden.
-Åh, gudskelov... - Vi har været her en time.
- ...myndighederne. - Er vi okay?
Mine herrer, damer, tak.
Jeg er agent Kent.
Han skal spørge os om de små grønne mænd.
Det er ikke for sjov! Jeg ved, hvad jeg så.
Vi så det alle sammen.
Hvor længe vil det her tage?
Så længe, det kræver.
Det tager den tid, det tager.
For onkel Sam og hans forenede stater.
Jeg bliver i hvert fald gerne så længe, agenten har brug for det.
Det gør jeg ikke.
Jeg har en tankvogn i en snedrive
og en køreplan at overholde.
Men vi ved, du ramte snedriven.
Det er på grund af ulykken, vi så den forbandede tingest.
Allesammen...
Har du et problem?
Du kunne bare have kørt forsigtigere.
Du er ikke så lidt fræk!
Den amerikanske regering sætter pris på jeres samarbejde
i sagen.
Ikke sandt, agent Kent?
Jo.
Sid ned, tak.
Navne og beskæftigelse, vi begynder med...
Potter. Langturschauffør.
Hr. og fru Lang.
Siden i tirsdags.
Vi er på bryllupsrejse.
Snapper Carr.
Midlertidig weekendbestyrer.
I ringer ikke til ejeren, vel?
Jeg har virkelig brug for det her job.
Burroughs Ginsberg Kerouac.
Beskæftigelse, vagabond!
Okay, hr. Flyvsk,
vil fortælle min partner, hvad du så?
Jeg gik ned ad Highway 5.
Jeg træder høfligt ud i rabatten, så folk kan se mig.
Tossen der springer ud foran, jeg bremser,
og pludselig holder jeg i en snedrive med to biler i kofangeren.
Og så hørte vi det.
Det var en skinger fløjtelyd,
ligesom et skrig.
Så tænderne raslede.
Vi kiggede op, agent. Og jeg sværger,
at der var en flyvende tallerken, ligesom i filmene!
- Og så... - Bum!
Den ramte noget i det fjerne.
Og så...
- Og så... - Og så?
Så kommer der et lys fra, hvor det styrtede ned,
men det ser forkert ud.
Jeg har aldrig set sådan et lys.
Og jeg vil ikke se det igen.
Tingesten styrtede ned i den gamle lade for enden af vejen.
Da vi kom derhen, var der fodspor omkring den.
Vi tænkte, at nogen var kommet til skade.
Vi delte os op for at lede.
Jeg går om bagved,
og det er der, jeg ser det.
Vi så det!
Jeg sværger ved Gud,
at det var et rumvæsen, der løb ud af laden.
Spørg pigen der, hvis I ikke tror på os.
Hun så det også.
Navn og beskæftigelse, frue.
Undskyld...
Du spørger... Nå, frk. Prince.
Jeg er sekretær. Hovedsageligt maskinskriverske.
Jeg var på vej på arbejde, da det skete.
Jeg...
Jeg tror...
Det hele er tåget.
Jeg kan huske lys på himlen,
men jeg var alene.
Undskyld. Jeg må være i chok efter ulykken.
Jeg kan ikke huske noget,
før betjent Wayne tog os med hertil.
Undskyld.
Jeg sagde det ikke før,
fordi jeg ikke ville have, at alle hørte det.
Jeg stod ved skranken,
da betjenten kom med dem.
Han bad os vente på myndighederne,
men jeg ringede ikke til politiet,
og der er ingen telefon i den gamle møllelade.
Hvordan dukkede han så op så hurtigt?
Agent, vi fulgte rumvæsnets fodspor.
Men da vi kom tilbage til laden, talte jeg dem.
Der var fem sæt spor, der førte ind i skoven,
men seks på vej ud.
Siger du, at rumvæsnet måske er i området?
Jeg siger, at rumvæsenet...
...måske er her i lokalet.
Det kunne have skiftet form.
Så det ligner én af os.
Projicerer billeder i dit sind.
Og forvirrer dig.
Enhver, der opfører sig underligt, er måske ikke den, de påstår.
Hvis jeg var dig,
ville jeg kigge på enhver, der virker anderledes.
Fremmede. Mærkelige.
Underlige.
Uamerikanske.
Ikke ligesom du og jeg.
Og når du finder dem,
skal du tage dig af dem med det samme.
Ellers får de fodfæste i dit sind!
Jeg tror, det er hende.
Betjenten dukkede op ud af det blå.
Har du tænkt dig at beskytte os?
Har du tænkt dig at gøre dit job?
Agent Kent, svar på spørgsmålet.
Ja.
Jeg... Jeg mener, nej.
Jeg mener...
Jeg prøver bare at få oplysninger, okay?
Gider du slukke den skide jukebox?
Den er slukket.
Undskyld.
Musikken.
Vi kan også høre den.
Undskyld.
Jeg er nødt til at bede jer om at gå tilbage til de andre vidner.
Nej. Lyt til os.
Hvad? Vent... Hvad har du...
Hvad? De billeder...
Hvilke billeder?
Det er præcis, som vi sagde!
Det er dem!
De sender syner ind i vores hjerner!
De er rumvæsnerne!
Jeg ved ikke, hvad der foregår, men...
Ikke ét skridt nærmere!
Kent, gå væk fra dem.
Gå væk? Dræb dem!
Vi er ikke i sikkerhed, før de er væk!
Musikken. Den kommer fra bilen.
For pokker, hvis du ikke gør noget, så gør jeg det.
Hvordan gjorde du det?
Det ved jeg ikke.
Din nakke!
Hov. Så var det vist mig, der var rumvæsnet.
Han er ikke menneske.
Hold da kæft!
Ingen af dem er mennesker!
Kent, løb!
Hvordan...
Jeg ved det ikke. Men det føles bekendt.
Vi er nødt til at komme væk.
Hop ind.
Hvad foregår der?
En invasion fra rummet.
Men hvad med os?
Musikken, disse billeder, de føltes som...
Minder.
De føltes som minder.
Det er umuligt.
Hvad der end foregår,
er vi nødt til at komme væk.
Handskerummet.
Nødbluspistol.
Tankvogne har en udstødningsport,
der forhindrer gassen at forsage en eksplosion.
Beskadiger man den og udsætter den for varme,
bliver lastbilen til en bombe.
Hvordan ved du alt det?
Det ved jeg ikke. Det gør jeg bare.
Vi har én chance.
Brug den ordentligt.
Ja!
Hvad fanden er det?
Kent!
Gudskelov,
du slap ud.
Faraday?
Jeg vidste, du ville komme.
En smart knægt som dig ville regne det ud.
Det begyndte med ufoen, og her er han...
...lederen, rumvæsenbossen.
Den ligner ikke de andre.
- Hvordan ved du det? - Bare kig på den!
Selvom den ikke er én af dem, hører den ikke til her.
Du er nødt til at slå den ihjel.
Det er den eneste måde at stoppe deres invasion på.
Og når du har gjort det,
afliver vi de to.
Hvad? Nej! De er ikke rumvæsner.
I samme øjeblik, de rørte dig, begyndte du at se syner.
De smittede dig med deres fremmede kræfter.
Hvordan kunne du ellers slå væsnet tværs gennem lokalet?
Sig, at jeg tager fejl!
Sig det!
Du så, hvordan de forvandlede sig.
Vi kan ikke stole på nogen af dem.
Vi er nødt til at slå dem ihjel, før de slår os ihjel.
Du sagde, du ville beskytte den amerikanske ånd
og bevise dit værd.
Så er det nu! Gør det!
Jeg ved ikke, hvad der foregår.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg har de her kræfter,
eller hvorfor jeg ser de billeder.
Men jeg ved én ting.
Jeg vil ikke myrde folk, bare fordi jeg er bange.
Det er ikke den amerikanske ånd.
Gud.
Du er én af dem.
Nej.
Han forandrer sig.
Det gør alt.
Det hele var en illusion.
Ikke alt.
Vi er ægte nok.
Og det er Faraday også.
Og det er den her også.
Den blev trykket flad mod dit bryst.
Jeg begyndte at føle mig stærkere, så snart vi kom herind.
Der er noget ved det her lys...
- Det her... - Farve.
Der var ingen farve udenfor.
Ingen af os lagde mærke til det.
Og rumvæsenlederen,
han virker mere som en fange, end vi gør.
Han kæmper imod det.
Hvad det end er, maskinen gør.
Han bliver tortureret. Hjælp mig med at få ham ud derfra.
Vi har ikke alle fakta.
- Så vidt vi ved, kunne væsnet... - Nej.
Tortur er forkert.
Punktum.
Det er noget af et greb, du har, frk. Prince.
Jeg tvivler på, at det er "frk. Prince."
Jeg tror, at den her identitet er lige så meget en illusion,
som den onde marsboerleder var.
Så virkede det.
I er endelig kommet.
Forsigtig.
Du ser ud til at have været igennem en del.
Tværtimod, Clark,
jeg har udsat jer alle
for en hel del.
Bruce. Diana.
Ja, det er jeres rigtige navne.
Og jeg kender jer,
for jeg har levet i jeres sind i flere måneder nu
og skabt de illusioner, I har levet i.
Hvorfor?
Det var ikke mit valg.
De her maskiner berøvede mig mine telepatiske kræfter
og brugte dem til at slavebinde jer og utallige andre.
Jeg forstår ikke noget af det her.
Hvor i alverden er vi?
Ikke længere i jeres verden,
men i Warworld.
Et enormt gammelt våben på størrelse med en planet,
der næres af dens fangers had og frygt,
som jeg er blevet tvunget til at skabe virkeligheder for.
Delvis illusion, delvis teknologi
til at udvinde negative følelser af de stakkels sjæle, der er fanget her.
Men du hjalp os.
Den musik, der lokkede os hertil.
Ja.
Efter flere måneders søgen
fandt jeg en bagdør i systemet.
Jeg kaldte på jer på den eneste måde, jeg kunne.
Det tog et dusin levetider.
Men du gav aldrig op.
Det lærte jeg af jer, ligesom mod
og tro.
Tiden var godt brugt.
Han kommer! Gem jer.
Find zetakammeret. Flygt, mens I kan.
Vi tager dig med.
Du tilkaldte os for at redde dig.
Ja, til at begynde med.
Jeg tænkte kun på mig selv.
Efter at have levet i jeres sind...
Godnat, de damer.
I tre er bedårende.
Hvad?
- De er ikke døde. - Nej.
Faktisk tror jeg, at den her er ved at blive født.
Erstatninger til dem, jeg så dø.
De er kloner.
Kopier af mennesker, der blev stjålet gennem århundreder
fra forskellige verdener, forskellige virkeligheder.
Er vi så også kloner?
Nej.
Mange af fangerne er originaler.
De skaber åbenbart overlegent had og skræk.
Du ville være en god kriminalbetjent, betjent Wayne.
Det tvivler jeg på.
Der er for meget, jeg ikke ved.
Såsom hvordan jeg ved, hvordan man bruger den her database
eller mit rigtige navn,
eller hvem der holder øje med os.
Ja, jeg kan også mærke det.
Det må være det væsen, der angreb os.
Det ser bekendt ud.
Du flygter ingen steder, tumpe.
Det ser ud til, at du får dig noget kvalitetstid
med chefen.
Det må du nok sige.
Han bliver ikke glad for, at alle de illusioner,
du har pumpet ind i fangernes hoveder,
tager sig en reklamepause.
Der er ingen kamp tilbage i dig.
Jeg ved ikke engang, om hjernelænkerne her er nødvendige.
Du ville have ham, så her er han.
Hvad der nu er tilbage af ham.
Den sidste grønne marsboer i universet...
Dette univers.
Sikken skuffelse, du er.
For årtusinder siden
kaldte hun på mig.
Lovede mig magt,
og jeg kom.
Jeg dræbte samtlige largaer.
Men hvor var magten?
Mand. Den historie igen. Den bliver aldrig kedelig.
Den vigtige del starter nu.
Vi var nu én.
Det mest ødelæggende våben i universet.
En planetdræber.
Men hvor var nøglen?
Spoiler alert, ikke her.
Selv uden den
er vi magtfulde, evige...
...takket være den ubønhørlige skræk og vold
fra vores dyrebare gæster.
Men nøglen...
...hun hviskede til os.
Det tog kun et dusin spring til at dusin flere virkeligheder,
før vi fandt levende marsboere.
Tusindvis af dem i snesevis af universer,
og stadig ingen nøgle.
Men vores trofaste hund her...
Lejesoldat. Ja.
Den sidste grønne marsboer.
Du havde ingen nøgle.
Du vidste ikke noget om en nøgle.
Du var nyttig...
...kun som synekaster.
Og nu...
...selv i det
fejler du.
Der er kun én lille tjeneste,
du endnu ikke har givet Warworld.
Væsnet sagde, at du hader skydevåben.
Det var åbenbart sandt.
Jeg er åbenbart meget pernitten med min påklædning.
Det må jeg også være.
Jeg kan godt lide det.
Enig.
Clark! Det er dig!
Jeg ved ikke, hvorfor jeg ikke så det før.
Undskyld.
Jeg kan stadig ikke huske det.
Men du er så ung.
Alt for ung til at være min Clark.
Der er også andre forskelle. Det kan jeg se nu.
Så begynder du at huske ting.
Jeg kan huske det her.
Jeg husker...
Superman.
Ellers er det bare glimt af et liv.
Jeg kan huske det her rum.
Zetakammeret. Kan du hjælpe os derhen?
Ja.
Højere...
J'onn J'onzz.
Hele Warworld skal høre dine råb.
Vær sød, lad være!
Og vide, at der heller ikke er noget håb for dem.
Op med dig.
Det er ikke lige så godt, hvis vi ikke kan se dit ansigt.
Han gør det af med dig nu.
Jeg lader dig få ét godt forsøg.
Dø med et sidste slag ære.
Få det til at gælde for noget.
Jeg kunne bare have slået ham.
Jeg ville se, om jeg havde ret i, hvad de her tingester var til.
Det havde jeg.
Ja.
Det er sådan, jeg ankom. Jeg var bundet...
...med det her.
Det er svært at tro, at et reb kan holde nogen med din styrke.
Jeg tror ikke, det er et almindeligt reb.
De her kontroller er overaskende intuitive.
Hvor fører det hen?
Stort set hvorhen vi vil.
Fanger i Warworld, Mongul taler.
Se dette væsen.
Han er stærkere end jer.
Han er klogere end jer.
Se ham dø ved vores hånd, og vid...
...at der intet håb er.
Hvis vi vil væk, skal det være nu.
Forstå...
...at der er en hær af krigere mellem os og ham.
Jeg er underligt tilfreds med de odds.
Jeg ville sige, at vi har været i den slags situationer før.
Jeg ville bare sende jer og så redde ham.
Således ender det for den allersidste grønne marsboer.
Er det det hele?
Jeg troede, du ville sige lidt mere.
Fordi du er nyttig for os, Lobo,
giver vi dig frihed til en vis grad,
- men du skal ikke... - Noget i retning af:
"Vi troede, at den her grimme, grønne marsboer
ville give os nøglen til Warworld,
så vi faktisk kunne affyre skidtet
i stedet for at sidde på vores flade i 10.000 år."
Jeg kører bare lidt på dig.
Jeg er glad for at bryde den akavede stilhed lidt.
Dine skrig vil inspirere vores arbejdere
i årtier, fjols.
Hold nu op, chef. Jeg mente jo ikke noget med det.
Jeg ville bare lige stoppe og dufte til roserne for en gangs skyld.
Du ved, tage det lidt med ro.
Hvorfor?
Herre Mongul,
der er en forstyrrelse på niveau 12, i citadelringen.
Endnu et kedeligt oprør.
Send håndhævere til alle niveauer.
Der meldes om, at sikkerhedsdivisionen på niveau ti bliver overvældet.
Luk kampportene og send oprørsenheder.
Der er funktionsfejl i kampporten på niveau otte.
Funktionsfejl?
Den er blevet revet af rammen.
Al kommunikation på niveau fire er gået tabt.
Sænk forsvarsskotterne.
- Yderligere gennembrud... - Kom.
...på niveau seks og syv.
Sikkerhedsdivisionerne bliver løbet over ende.
Strømafbrydelse på niveau to.
Forsvarsskotterne bliver løftet af ekstern kraft.
Ja, det må være Wonder Woman eller Superman.
Men ikke Batman.
Det ville ødelægge hans lænd.
Jeg bad dig om at dræbe dem.
Dræbe dem?
Jeg troede, du sagde: "Befri dem."
Nå ja. Ærlig fejl. Det kan ske for enhver.
Men det er dejligt, at vi endelig snakker.
Forræderi.
Ja, ikke?
Man skulle tro, at man kunne stole på en lejemorder
og ikke forvente, at han ville prøve at slå dig ihjel
og overtage det sygeste våben i universet.
Men det...
Ja!
Bevæbn jer.
Der er han.
- For foden af lederen. - Jeg er på sagen.
Dræb dem.
Nu dør du.
Ja! Du skal ikke finde dig i noget pis fra de marsboere!
Du kan ikke slå os ihjel.
Vi er forbundet.
Warworld og Mongul.
Det får vi at se.
Hvad laver du? Han trækker stadig vejret!
Nak ham!
Det skylder du mig, marsboer.
Jeg skabte den bagdør.
Jeg befriede dig!
Og hvem tror du, satte dig den idé i hovedet?
Hele planeten kommer gennem den dør.
Vi kan ikke holde dem tilbage længe.
Tag med os.
Jeg rådede dig til at flygte, mens du kunne, Wonder Woman.
Stop.
Legenden, du hørte, var sand, Mongul.
Largas skjulte faktisk nøglen blandt marsboerne.
Mars, fanget i en evig borgerkrig.
Vel vidende at vi aldrig ville kunne samarbejde,
gemte Largas i hemmelighed halvdelen af nøglen
i de hvide marsboeres DNA.
Og den anden halvdel i de grønne.
Ingen af siderne vidste det.
Nej. Warworld er vores.
Flæk dig! Den er min!
Indtil der kun var én marsboer fra hver race i live.
Jeg er den sidste af min slags.
Til sidst ville du også udrydde de hvide.
Og så ville du vide det.
Warworld er universets ultimative våben.
Du kommer aldrig til at besidde det.
J'onn, hvad laver du?
Det nødvendige, Superman.
Det her ser ikke godt ud.
Et våben, der er så skrækkeligt,
må aldrig bevæge sig frit rundt i multiverset
og forårsage endeløs død og ødelæggelse.
En dag falder det måske i hænderne på nogen værre end Mongul.
Han har indstillet Warworld til at selvdestruere.
J'onn, det kan du ikke. De er fanger.
Skartaris' folk, selv klonerne.
Det troede jeg også, da jeg kom hertil.
Men jeg har brugt tid i deres sind.
Warworlds algoritme giver dem, hvad de tror, de vil have,
og fører dem dybere ind i deres had og skræk.
Du vil mislykkes.
Der er hverken frygt eller raseri nok i Warworld
til at opnå din plan.
Du har ret.
Men den rigeste ressource er stadig ikke brugt.
Zetakammeret!
Der er ikke tid.
Vi har brug for jer tre.
Kom med mig. Nu.
En håndfuld liv på en enkelt planet.
Det er intet i forhold til den krise, der er på vej.
Den komplette udslettelse af alting, alle steder.
Tekster af: Anders Langhoff