Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer, et bifald for Khalid Bounouar!
DJ Wati, mand!
Fantastisk, fedt!
Vi kan endelig optræde igen.
Jeg er så glad for at være her igen. Det er så fedt.
Det er bare så vildt.
Coronavirussen har tæret på os.
Det var så skørt, da coronaen var værst.
Man sidder hjemme med familien hele tiden.
Jeg havde det virkelig slemt. Vi var 48 i en stue.
Alle søskende. Det var hårdt.
Så ringede alle mine venner på én gang. De ringede hver dag.
Alle kedede sig sådan.
De ringede alle sammen hver dag.
Men ikke normale opkald. Nej, det var videoopkald.
Pludselig havde vi WhatsApp-gruppevideoopkald.
En person ringer til alle i et videoopkald.
Tro ikke, de ringede for at høre, hvordan jeg har det. Nej!
Det første, mit ørkenfolk spurgte mig om, var:
"Mangler du mundbind?"
De ville prakke mundbind på mig.
Hospitaler og apoteker havde ingen, men mine ørkenvenner havde mundbind.
De havde alle mundbind og gode priser.
De var rigtige eksperter og ville forhandle med mig.
Lad os være ærlige. Alle her i aften er mundbindsekspert nu.
Vi ved alt om dem.
Hvilke der er, hvad de hedder.
Vi vidste intet for et år siden.
Nu ved vi det. Der er FFP2'ere. Med eller uden filter.
Der er KN95'ere. Der er kirurgiske mundbind.
Der er genanvendelige og engangsmundbind.
Bomulds-, polyester- og syntetiske mundbind.
Mundbind, som skal vaskes ved 70 grader. Wallah. Kun ved 70!
Hverken mere eller mindre. Kryber de i tørretumbleren, er det din skyld.
Brug dem som nossevarmer.
Vi ved alt om mundbind.
Vi er mundbindsproffer nu.
Nu vi taler om det…
Hvis I har brug for mundbind, står jeg ude foran efter showet.
Jeg har gode mundbind til halv pris. Kun til jer.
Det glæder mig at optræde i Køln.
Det er fint.
Jeg kan lide Køln, men togstationen er en katastrofe.
Jeg var der i dag,
og en fyr hilste på mig på afstand.
Han sagde ikke mit navn.
Han hilste med øjenbrynene. Ved I, hvad jeg mener? Sådan her…
Det var det. Jeg er høflig, så jeg hilste på ham…
Så vi havde en samtale med øjenbrynene. Han sagde…
Og jeg sagde…
Det var en hel samtale.
Sagen er, at jeg kan se på folks udtryk,
om de kender mig fra tv, eller om de kender mig personligt.
Hans udtryk sagde:
"Jeg kender dig personligt."
Men jeg vidste ikke, hvem han var.
"Hvor kender jeg ham fra?" Jeg ville være flov over at spørge.
Tænk, hvis jeg spurgte ham,
og han sad ved siden af mig i seks år i skolen.
Meget pinligt, så jeg spurgte ikke.
Jeg tænkte over det, og så tog han et skridt mod mig.
Vores øjenbryn snakker stadig heroppe.
Jeg tager et skridt mod ham og tænker:
"Fuck! Hvor kender jeg ham fra? Måske er han min fætter."
Jeg har en stor familie.
Han kommer nærmere. Jeg tænker: "Hvor kender jeg ham fra?"
Så rækker han hånden frem, og jeg gør det samme.
Vores øjenbryn er stadig heroppe.
Vi smiler til hinanden, og jeg tænker:
"Hvor kender jeg ham fra? Er vi søskende?"
Jeg har så mange søskende, at jeg googler deres navne.
Vi giver hånd, og jeg tænker: "Hvem er han?"
Jeg trækker min hånd tilbage, og der er 20 euro i den.
"Hvad?" Han sagde: "Jeg troede, du solgte."
Sagen er, at jeg så solgte ham noget,
men jeg ved ikke, hvem han var.
Nu vi taler om det…
Hvis I har brug for pot, står jeg ude foran efter showet.
Jeg har mundbind og pot til halv pris.
Jeg har FPP2'ere med filter.
Der er et rum til pottet, så kan man inhalere.
Bare sig nej til virusser.
Herligt.
Af herkomst er jeg halvt marokkansk, halvt algerisk, så jeg hader mig selv.
For dem, der ved noget om politik.
Jeg vil ærligt talt ikke være tyrker længere.
Det var den mest forvirrende overgang, I har set.
Alle sagde:
"Han er marokkansk-algerisk og tyrker?"
Jeg ved, jeg ikke er tyrker, men jeg vil ikke være en mere.
Der er mange, der tror, jeg er tyrker.
Forstå mig ret.
Jeg tager det ikke ilde op, hvis en tysker tror, jeg er tyrker.
Jeg kan ikke se forskel på tyskere og hollændere.
De, der irriterer mig, er tyrkerne, der tror, jeg er tyrker.
For siden jeg var barn, kom tyrkerne hen til mig og spurgte:
"Sen Türk müsün?"
Hvilket betyder: "Er du tyrker?"
Lige siden anden klasse har de spurgt mig i Tyskland,
på tyrkisk,
om jeg er tyrker.
Jeg forstod det ikke.
Jeg spurgte tyrkiske venner, hvad det betød.
De sagde: "Ja, Khalid. De spørger, om du er tyrker."
"Hvad skal jeg sige?" "Yok, ben Marok."
Hvilket betyder:
"Nej, jeg er marokkaner."
Så hver gang en tyrker spurgte, om jeg var tyrker, sagde jeg:
"Yok, ben Marok."
Engang gik jeg gennem Køln, og alle spurgte:
"Sen Türk müsün?" "Yok, ben Marok."
Jeg gik igennem en tyrkisk demonstration.
Jeg havde marokkansk flag på. De var lidt forvirrede.
Men jeg må indrømme, at jeg taler lidt tyrkisk,
fordi jeg voksede op med så mange tyrkere.
Som vi alle gjorde i Tyskland.
Det betyder,
at når jeg går ind i en butik, hvor tyrkere arbejder,
taler jeg tyrkisk.
Jeg hilser på dem på mit bedste tyrkisk. Jeg går ind og siger til ejeren:
"Salamu alaikum."
Man gør sådan.
Det er en del af tyrkisk. Det tyrkiske flow hernede.
Jeg går ind og siger: "Salamu alaikum."
Nogle af jer tænker:
"Det er den arabiske hilsen. Fred være med dig."
Ja, men det her var den tyrkiske version.
Araberen siger: "Salamu alaikum." Tyrkeren siger: "Salamu alaikum."
Med et par ekstra U'er.
Araberen er alvorlig "salamu alaikum." Tyrkeren smiler "salamu alaikum."
Jeg hilser på ham, og han hilser på mig.
"Aleikum salam."
Jeg spørger ham på tyrkisk:
Jeg spørger: "Hvordan går det?"
Jeg siger:
"Nasılsın?"
Han svarer på tyrkisk:
"İyiyim, sen nasılsın?"
Tyrkisk for: "Godt. Hvad med dig?"
Så jeg svarer:
"İyiyim, Allah'a şükür."
Tyrkisk for: "Godt. Herren være lovet."
Så spørger han:
"Napıyon?"
Tyrkisk for: "Hvad laver du?"
Og så er løbet kørt.
Mere tyrkisk kan jeg ikke.
Det eneste, jeg husker, er: "Yok, ben Marok."
Han troede, jeg lavede fis.
Noget andet, jeg kan sige på tyrkisk, er:
"Hvor er din kæreste?"
Meget sjovt, ikke?
"Senin kız arkadaşın nerde?"
"Hvor er din kæreste?" Hylesjovt.
Jeg spurgte en fremmed tyrker på gaden. Han syntes ikke, det var sjovt.
Han gik forbi mig, og jeg sagde: "Mehmet, Murat, Ali, Hakan?"
"Ja?" "Ja, Hakan! Jeg vidste det."
"Hakan, bror."
"Abi senin kız arkadaşın nerde?"
Han var forvirret:
"Hvorfor spørger du om hende? Kender du min kæreste?"
Jeg venter på, at han spørger,
hvor min kæreste er, for jeg har et fantastisk svar.
Hylesjovt.
Kan nogen tyrkisk på første række? Dig? Kan du tyrkisk?
Jeg spørger, hvor din kæreste er, og så spørger du, hvor min er.
Mit svar er det bedste. Du dør af grin.
Hvis ikke, har du ingen humor.
Mit svar er super. Er du klar? Hvad hedder du?
Akif?
Akif? Okay. Vidunderligt navn.
-Har du en kæreste? -Nej.
På grund af dit navn.
Nej, vi fortsætter. Okay.
Er du klar?
Du har ingen kæreste. Jeg er med. Akif.
Akif, bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
"Benim kız arkadaşım evde ekmek yapilir."
Det betyder: "Min kæreste er hjemme og bager brød."
Indtil en tyrkisk pige sagde: "Det er diskriminerende."
Nu siger jeg kun: Hun bager brød." Hun bestemmer selv hvor.
Jeg er ikke en tyrker, der undertrykker kæresten.
Jeg er ikke engang tyrkisk.
Unge mand, din latter er utrolig.
-Hvad hedder du? -Maurice.
-Maurice. Er du tysker? -Ja.
-Er det din kæreste? -Ja.
Har hun et tysk pas?
-Ja. -Ja! Jeg er stolt af dig.
Det er det vigtigste. Jeg spørger, hvor hun er.
Okay? Og du svarer på tyrkisk.
Sådan siger du: "Min kæreste er her."
"Benim kız arkadaş."
Eller bare: “Kız arkadaşım burada.”
Okay?
Er du klar?
"Kız," K-I-Z. "Arkadaşım."
"Kız," K-I-Z.
Pige.
"Arkadaşım."
Ven, kæreste.
Nu har du det, ikke?
"Kız arkadaşım burada."
Ligesom Burda forlag, men rul på R'et:
Burda.
Er du klar? Maurice, ikke?
-Ja. -Vær stille.
Han har brug for energi. Jeg tror på dig.
Maurice, bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
Kız arkadaşım burada.
Kæmpe bifald for Maurice.
Meget godt.
Meget godt!
Jeg er stolt af dig.
Det var flot.
Så I det?
Mine forældre kom hertil i 60'erne som gæstearbejdere.
Nu er jeg på en scene og underviser en tysker i tyrkisk.
Det kalder jeg integration.
Og jeg er ikke engang tyrker!
Jeg kunne have lært dig det på marokkansk. Vi siger:
Fenha Sahbtik.
Fire udbrud på to ord.
Jeg siger, at vores forældre gennemgik meget og startede noget.
Vores opgave er at fortsætte. Jeg er Khalid Bounouar.
RebellComedy for life.
Mine damer og herrer, giv en hånd til Salim Samatou!
Tak.
Mange tak!
Tak. Mange tak.
Mange tak. Tak. Tusind tak.
Jeg er ved at græde af glæde.
Tak. Jeg kan ikke fatte, at jeg er tilbage i civilisationen.
Indtil for to uger siden var jeg strandet i Bangladesh.
Jeg kunne ikke rejse. Katastrofe.
Alle mine Instagram-følgere ved, det er en stor, fed løgn.
Men…
Nej, virkelig. Jeg besøgte familie derovre.
Jeg er fra Bangladesh ifølge Wikipedia.
Jeg ville virkelig gerne dertil.
Hvem har været der?
Tag aldrig dertil. Tag i Primarks udsalgsafdeling.
Det er det samme.
Det er en sand Bangladesh-simulator.
Kun ét flyselskab flyver til Bangladesh.
Flyselskabet hedder Gardidi Air.
Verdens værste flyselskab.
Buschauffører griner af dem. Sikken katastrofe.
"Hvordan værst?" spørger I?
Stewardesserne bad mig om mad. Hvad fanden er det?
"Hvornår får vi vores måltid?" "Hvornår får vi mad?" Katastrofe.
Den officielle pilotmeddelelse var:
"Hallo." Slut. Det var det. Katastrofe.
Jeg sagde: "Makker…
Makker, du er…
Du er pilot. Sig noget mere."
Han sagde: "Vil I købe T-shirts? To for en pris."
Så kom han ud og solgte roser.
"Her, bror. Tag den her, bror. Tag roserne, bror."
Med et billede af ghettobørn: "Her, bror, tak. Køb roserne."
Jeg sagde: "Jeg tager tre. Lad os gøre det."
Jeg har flyskræk.
Jeg sad sådan ved vinduet og holdt øje med turbinerne.
Der var ingen turbiner.
Kun tre fyre, der gjorde sådan her. Det er alt.
We believe we can fly
I believe I can touch the sky
"Nej! Jeg kan røre himlen! Jeg gjorde det!"
Men hvorfor tog jeg overhovedet til Bangladesh?
Godt spørgsmål.
Jeg ville på rygsæktur. Hvem har været det?
Ikke en sjæl. Skørt. Respekt!
Det er rigtigt, for vi er så kulturelt mangfoldige,
og rygsæktur er noget
hvide, beskidte hippier tager på.
Netop. Det sagde du, ikke mig. Katastrofe.
Med armhulehår, ingen deodorant, bare limefrugter…
"På grund af mit CO2-aftryk." De tager på rygsæktur.
Ved I, hvem der elsker det?
En af mine bedste venner. Virkelig.
Min skønne schweiziske kollega, Alain Frei.
Kender I ham? Det gør I.
Super. Vidunderligt.
Super.
Du klappede godt til. Hvad hedder du?
Hvad?
Kellmann? Den bedste mand. Kellmann. Så fantastisk.
Den bedste mand, Kellmann.
Du kender ham.
Du klappede euforisk. Fantastisk.
Kellmann kender ham. Du kender Alain.
Det eneste, du skal vide, er, at han er den hvideste person i verden.
Spørg Kellmann. Seriøst.
Han har kun to hudfarver: hvid og hudkræft.
Han bruger hvid maling som solcreme.
Seriøst. Jeg sværger.
Albinoer beskytter ham mod solen. De siger: "Tag mig!"
Stop, Kellmann, din bondeknold.
Kellmann. Hvad laver du?
Brormand.
Hold nu op.
Totalt røvet at gøre grin med hans hudfarve,
bare fordi han er hvid.
#whitelivesmatter. Virkelig, folkens. Katastrofe.
Når det sner for første gang, forsvinder han straks.
Kellmanns ord.
Man slukker lyset, og han er der stadig.
Han er tutor for ildfluer.
Ildfluerne siger: "Hvordan gør du? Du er landmand."
Kellmann, hold op med at få mig til det. Sikket røvhul.
Hold op! Det er nok.
Vi var i Zoo. Isbjørnene ville danse med ham.
De sagde: "Du er en af os, bror!"
Hold nu op, mand!
Hold op!
Sikket røvhul, folkens.
Vi kan ikke blive ved. Sikket røvhul.
Han skræmmer spøgelser. Det er nok!
Han er schweizer.
Så han kom til mig og sagde: "Salim, du skal med på rygsæktur."
For dem, der spekulerede på, hvad det var, var det perfekt schweizertysk.
Schweizertysk er bare normal tysk,
mens man waterboarder Anders And.
Det er schweizertysk. Jeg sværger.
Seriøst.
Katastrofe.
Virkelig.
Anders And og et håndklæde…
Jeg er her ikke.
Katastrofe.
Hvis I ikke tror på mig, kalder de bestik "bestik-br-br."
Katastrofe. Jeg sværger ved mit liv.
Virkelig.
Det er slemt at turnere med Alain. Han bor tit ved siden af mig på hotellet.
Jeg ser bare tv.
En kanal er ikke indstillet. Den flimrer gråt.
Sådan her, og han kommer ind: "Mor? Far?"
Jeg siger: "Nej, det er…
Det er tv'et.
Det er tv'et. Det er…
Mand, det er tv'et." "Mor!" For fanden da.
Han fik den værste hund, en schweizisk person kunne have.
Han har en mops.
Når jeg besøger ham, ved jeg aldrig, hvem der taler.
Begge lyder ens. Sådan her…
Jeg siger: "Lad Anders gå. Hvad laver du?" Det var en katastrofe.
Synes I, mopser taler som schweizere?
Jeg ringede til Schweiz' telefonselskab og holdt mopsen til røret.
De snakkede i 38 minutter. Jeg sværger.
Seriøst.
Katastrofe.
Virkelig.
Rejs aldrig til Schweiz.
Til dem, der vil rejse dertil, er mit råd at tage til Østrig. Det er bedre.
Tag til Østrig, tag ikke til Wien.
"Det slår benene væk under dig."
De sagde: "Das hed's den Beidl auf'd Seitn."
Det betyder... I kan google det:
"Det slår din diller til side."
Jeg sværger ved mit liv. Selv kvinder sagde det.
"Det slår min diller til side."
Jeg sværger, folkens.
Jeg sværger.
"Det slår din diller til side."
De afrikanske østrigere siger:
"Det slår din diller om på hoften."
Jeg sværger. Katastrofe. Seriøst.
Asiaterne siger: "Det slår min diller tilbage til midten."
Midten er fin. Respekter det. Virkelig. Katastrofe.
Det er så trættende at spise ude.
Tjeneren siger: "Kunne De ikke lide det?" "Jo da."
"Deres diller står på 7.30. Jeg kan se det.
Den skal stå på 6.45 eller 7.15…"
Pengene retur-garanti. Fedt.
Jeg har bemærket,
hvor slemt det er at gennemgå det, vi gennemgår.
Fordi det, der sker nu…
I sidder I her som kloner…
Nej, virkelig. Det er historie her.
Vi er nu vidner til noget historisk.
I 2100 vil de dække det i historiebøgerne.
Så vil vi,
en af os, dukke op som et tidsvidne.
En 100 år gammel Jeremy Pascal, der dukker op:
"Hej. Jeg er et tidsvidne."
Fordi…
Med en røvgevir-tatovering på maven: "Jeg er et tidsvidne."
Vidnerne i 2100 har det ikke så godt som i dag.
Da vi gik i skole, var der altid en fyr fra Hitlers tid.
Alle tyskere var imod Hitler. Klart.
Alle sammen. Der er ingen beviser.
Ingen tog Instagram-selfier med Hitler.
#chillingwiththehitman.
De findes ikke.
#hjertetpårettested.
Det findes ikke. Ved I, hvad jeg mener?
Det findes ikke.
De kan bare improvisere. De fortæller den samme historie.
"Hitler var et røvhul. Jeg sagde det til ham.
Jeg tog hans overskæg og proppede det op i røven på ham. Skrid!
Kom, din lille lort. Hvad er dit problem?
Hvad så, Göhring? Fede pjok! Jeg gemte hans Big Mac
og gav ham en kotelet og gemte Himmlers briller."
"Jeg er herrefolket." Det var deres historie.
Det værste bliver, når vores influencere påvirker 2100.
Men gamle influencere, der løber rundt 100 år gamle:
"Hey. Har du også brug for et kateter? Så swipe op, og reserver et.
Kateter."
"Swipe op."
"Kom nu.
Kan du heller ikke få den op? Swipe op! Brug koden "slapdiller", og få 20 % rabat.
Køb den nu!"
I dag er lektien:
Tag ikke til Østrig, ikke til Zürich, bare tag til Japan.
Japan er bedst. Hvem har været der?
To mennesker, respekt.
Hvor i Japan?
Tokyo. Det ville jeg også have sagt, hvis jeg aldrig havde været der.
Han improviserede. Herligt. Fantastisk.
Han kan bekræfte det.
De har regnet det ud. Virkelig.
Mens vi i denne coronatid…
Har I set folk hamstre toiletpapir?
"Hvad? En dødelig virus? Jeg må sørge for mit røvhul.
Hvad med mit røvhul? Hvordan skal jeg tørre mit røvhul?"
Alle muslimerne sagde: "Tag vandkanden, og klap i."
Sådan. Ikke Japan. De er nået til højeste niveau.
Intet toiletpapir, ingen vandkander.
De har bare toiletter, der skyder en automatisk regndans ud.
Du sidder der. Du trykker på en knap og får en japansk regndans.
Jeg sværger. Du får en vandpistol i røven. Sådan.
Jeg sværger.
Nej, virkelig.
Man kigger ned i toilettet og ser Squirtle og Blastoise, der træner.
Tre røve til, og vi er klar til Tour-talk.
Jeg sagde til en japansk fyr: "Det er alt sammen godt med…
Det slår virkelig min diller over hoften. Det er fedt.
Men hvor er toiletpapiret?" Han flippede ud:
"I skide vesterlændinge.
I fælder millioner af træer for at tørre røven og smide det ud!
I er en skændsel for menneskeheden." "Slap af, delfinmorder.
Hvorfor taler du til mig?
Du spiste lige en hvalsandwich. Slap af, mand.
Hvorfor klapper du ikke i, mester?"
Japanerne kan ikke sammenligne sig med os. Hvad spiser de hele dagen?
Fisk, ris, misosuppe er alt, man får der.
Hvis man kun spiser det hele dagen, skider man som et får.
Deres afføring tager tre sekunder.
Det var det.
En knæbøjning, færdig.
Sådan fandt de på sumobrydning.
Sådan her.
Det var det.
Japanerne ved ikke, hvordan det er at æde kebab klokken tre om natten.
Chili cheese nuggets med radioaktiv, stærk sauce.
Hvis man spiser radioaktivt lort
og dropper en Hiroshima-bombe næste dag,
så kan det tage lidt tid med…
Du får brug for et helt træ. Et helt træ. Ellers er det KO.
Tak. Det var en fornøjelse.
Mine damer og herrer,
et stor bifald for den schweiziske komiker Alain Frei!
Tak.
Mange tak.
Tak.
Så dejligt. Tak.
Mange tak.
Tak.
Før vi starter, vil jeg lige sige noget.
Det er meget vigtigt for mig.
Jeg er ikke så hvid.
Bare for at gøre det klart fra starten.
Vi er så glade for, at det her kan ske.
Ja, bifald til jer. Virkelig.
Jeg har klædt mig pænt på for jer. Fedt, ikke? Tak.
Mit jakkesæt får mere bifald end mine vitser. Trist.
"Hvordan gik showet?" "Alain var pæn.
Hans mor bliver glad."
Folkens, lad mig være helt ærlig.
Som komiker er hvert show forskelligt.
Man ved ikke, hvad der venter.
Mit mest usædvanlige show var sydpå i Nürnberg.
Publikum havde det så sjovt.
De råbte og hujede.
En dame på første række grinede ustyrligt.
Hun var helt færdig. Hun var sådan her hele tiden…
Kender I det, når nogen griner så meget, at man også selv griner?
Jeg var også sådan…
Og så var hun sådan…
Så var jeg sådan…
Så pludselig, Bum! Hun falder forover.
Og jeg tænkte…
Vi måtte afbryde showet.
De hentede en læge.
De fik samlet hende op.
Hun havde det bedre, og jeg spurgte lægen:
"Hvad fanden skete der lige?"
Han sagde: "Hr. Frei, denne kvinde fik et latteranfald."
Det er rigtigt nok.
Hun grinede så meget, at hendes kredsløb kollapsede.
Og ved I, hvad den første følelse var, jeg følte i et millisekund?
Stolthed.
Det var kortvarigt. Hurtigt.
Ikke længe.
Min mor ringede: "Hvordan var showet?"
"Jeg var tæt på at slå en ihjel. Så sjov er jeg."
Ved I, hvad den latter mindede mig om?
Der er denne stereotyp,
hvor man gør sådan her…
Jeg har en ven, og han gør det virkelig!
Han står altid sådan…
Og jeg ved, hvorfor folk gør det.
De ved præcis, hvor kært det ser ud, og de ved, man ikke kan blive vred på dem.
Niks. Jeg lånte Rashid min bil.
"Alain, jeg kørte galt i din bil."
"Rashid! Hvorfor gjorde du det?"
"Kom her, lille fyr. Du er så sød!"
Jeg er schweizer. Vi bliver sat i bås. Jeg er træt af det.
Efter et show sagde en fyr til mig:
"I schweizere er alle sammen rige, ikke?"
Og jeg sagde:
"Jo."
Og så købte jeg ham.
Ja, han er min nu.
En lille tysker.
Han bor i mit skab.
Jeg lukker ham aldrig ud. Det er sandt. Han er min!
Jeg købte ham.
Bemærk, at kun udlændingene klappede.
"Gjorde du virkelig det?"
Jeg…
Jeg er sjældent politisk på scenen. Sjældent.
Jeg sagde nogle jokes om et lidt højreorienteret tysk parti.
AfD.
Og ikke bare, fordi vi er uenige.
Det er demokrati. Det må man acceptere.
Ved I, hvorfor jeg ikke kan tage dem? Fordi jeg er for gammel til pis.
Jeg tolererer ikke pis mere.
Ting, der ikke giver mening for mig.
AfD og PEGIDA holdt en stor demonstration sammen mod islamiseringen af Vesten.
De løb rundt med skilte.
Der var en fyr foran med et stort skilt, hvor der stod…
Det er hans ord, ikke mine, der stod:
"Vi vil ikke have udenlandske voldtægtsmænd!"
Det vil ingen have!
Det vil jeg heller ikke have!
Jeg har aldrig været til fest og sagt: "Er voldtægtsmanden her?
Dørklokken ringer: "Det er mig, voldtægtsmanden!"
"Vent lige. Hvilken slags voldtægtsmand?"
"En tysk en." "Kom indenfor."
Jeg er for gammel til pis.
Jeg så, der var demonstrationer mod Black Lives Matter-demonstranterne.
Folk, der sagde:
"Jeg synes ikke, det er okay for dem at have de samme rettigheder som os."
De interviewede en kvinde i USA. Hun sagde,
hun ikke havde noget imod sorte.
Hun syntes bare ikke, sorte og hvide skulle leve sammen.
Hør her, en voksen kvinde i det 21. århundrede sagde,
at hun ikke synes, at sorte og hvide passer sammen.
Lad mig sige jer en ting.
Der er kun ét sted i verden, hvor sort og hvid ikke passer sammen,
og det er i vaskemaskinen.
Det er det eneste sted.
Det eneste.
Alt andet er fint.
Det eneste.
Det eneste sted.
Jeg har en storebror i Schweiz.
Og her er en kendsgerning for alle med søskende.
Det er videnskabeligt bevist.
Blandt alle søskende er der altid
den pæne
og den sjove.
Det er et faktum.
Og alle tænker: "Nej! Det er ikke tilfældet for os."
Du er den sjove.
Kun de flotte grinede. Så I det?
"Kom nu, grin, Quasimodo.
Han taler om dig. Grin!"
Hvis I er nysgerrige omkring min situation,
kan I gætte det.
Jeg er den sjove.
Min bror er flot. Han ligner en model.
Jeg hader ham. Han var altid den voksne.
Han blev født som voksen. Han kom ud i jakkesæt med monokel.
"Hvor er min bankkonto?" Han var altid voksen.
Som barn kunne vi sende ham på indkøb.
Som fireårig.
Min mor sagde: "Michael, kan du købe ind?"
"Som du ønsker, mor." Sådan talte fjolset.
Jeg kunne ikke købe ind. "Køb mælk." Jeg kom tilbage…
"Mælken?" "Jeg drak den."
"Byttepengene?" "Jeg spiste dem."
Jeg var sådan en dum knægt.
Alle gjorde grin med mig. Alle.
Jeg havde en nabo med Downs syndrom.
Selv han sagde: "Wow, du er dum!"
Ved I, hvorfor den joke er okay?
Jeg har arbejdet med folk med Downs syndrom,
og de er fantastiske mennesker med store hjerter.
De elsker at grine.
Min nabo griner mest af den joke. Det er fint, at man kan grine ad det.
Jeg fortalte engang den joke på scenen,
og den, der grinede mest…
Jeg sagde: "Se, hvor sejt."
Jeg fortæller den joke, og han, der griner mest, har Downs syndrom.
Han siger: "Nej, jeg har ej."
Det var svært.
Folkens.
Min bror…
Jeg var dum, men det var han også. Han var kun klog i forhold til mig.
Vi var brødre. Vi prøvede at overgå hinanden.
Med dumme ting. Ting, der ikke giver mening:
"Jeg kan cykle længere end dig."
"Nej, jeg kan cykle længere end dig."
Så kørte vi rundt i cirkler i otte timer.
Som to komplette idioter.
Når folk besøgte min mor: "Hvordan har børnene det?"
"De er dumme.
Kig ud af vinduet.
De har cyklet rundt i otte timer.
Den grimme til venstre er dummere."
Jeg var en dum dreng.
Jeg har altid kunnet lide…
Jeg kunne lide dyr og at se dokumentarfilm om dyr.
Man lærer ting, man aldrig bruger igen.
Jeg så noget, jeg synes er perfekt til lige nu.
Men det er faktisk rigtigt.
Der findes en slags søstjerner,
og 20 % af disse søstjerner er født uden anus.
De har ikke et røvhul, men de kan overleve.
De skider indvendigt.
De gør det hele livet. Det ophober sig bare.
Intet problem.
Det ophober sig mere og mere.
Det fortsætter, indtil det er helt oppe, og de kun har lort i hovedet.
Jeg kender folk, som det også sker for.
Præcis det samme.
Virkelig! Deres hoved er fuld af lort.
Jeg slutter med det her. Jeg bemærkede noget mærkeligt.
Jeg bemærkede, der er sætninger i Tyskland.
Man siger dem i film, men ikke i hverdagen.
Jeg så en politifilm, og fyren sagde:
"Sir, med al respekt…
Det siger man ikke til dagligt. Jeg prøvede det.
Jeg betalte på McDonald's.
Hun sagde: "Ketchup eller mayonnaise?" Jeg sagde: "Med al respekt. Begge dele."
Sætningen er ligesom et trick.
Det er så høfligt, at man kan gøre, hvad man vil bagefter.
Som fyren i filmen:
"Med al respekt har De ingen anelse."
Den anden sagde: "De har nok ret."
Prøv det.
I næste uge skal I komme fem timer for sent.
Kom ind helt rolig.
"Hej, hvad så?"
Når chefen spørger dig: "Hvorfor fanden møder du så sent?"
"Sir.
Med al respekt.
Se her!"
Og hvis han bliver gal: "Hvor vover du?" Bare gør sådan…
Venner, tak for, at I kom!
Nyd showet. Mange tak!
Tak.
Mine damer og herrer, lad os byde Hany Siam velkommen!
Hold da kæft!
Stop det!
Mand!
Sikken magisk energi. Fedt!
Jeg er utrolig glad for at være her.
Mine damer og herrer,
jeg er ikke fan af overdreven politisk korrekthed.
Jeg synes, mange er blevet for følsomme.
Men i stedet for at brokke mig begyndte jeg at bruge det til min fordel.
På et tidspunkt begyndte jeg at spille offerkortet.
Men helt ude af kontekst.
Jeg var i biografen. Der var lang kø for at købe popcorn.
Jeg masede mig midt ind i køen, og kvinden bag mig sagde:
"Gå om bag i køen."
"Kaldte du mig lige nigga?"
Hun sagde: "Nej, aldrig! Jeg kan lide Obama!"
Hun gav op til sidst, og jeg sagde: "Fedt! Jeg prøver igen."
Efter filmen gik jeg hen til en madvogn.
Der var igen lang kø, og jeg masede mig ind.
En fyr sagde: "Om bag i køen, mester."
Jeg tænkte: "Her er min chance."
"Kaldte du mig nigga?" Jeg tænkte: "Fuck!
Han er mørkere end mig!"
Han vendte det imod mig: "Kaldte du mig nigga?"
Jeg sagde: "Nej, aldrig! Jeg kan lide Obama!"
Jeg løb væk!
Derefter spillede jeg aldrig offerkortet igen.
Med én undtagelse.
Lad os tale om min herkomst først.
Jeg snakker og tænker ikke meget over det, fordi jeg ikke definerer mig selv sådan.
Men jeg forstår, at mange tænker på deres herkomst,
og det er vigtigt for dem.
Jeg gik for nylig en tur i byen, og en ægte sort afrikaner gik forbi.
Han gik.
Han så på mig.
Nikkede og fortsatte.
Jeg tænkte: "Hvem fanden var det? Han må have forvekslet mig."
Et par minutter senere gik en anden sort afrikaner forbi.
Han gik.
Han så på mig.
Og fortsatte.
Så forstod jeg det. Det er noget henad: "Hey, bror.
Vi udholdt de samme trængsler.
Slaveri og så videre."
Så fik jeg så dårlig samvittighed,
fordi mine forældre er fra Egypten.
Har I hørt om pyramiderne?
Vi opfandt slaveri!
Det er ligesom at sige til Jack the Ripper:
Lad os følges. Der er en morder løs."
Men for et par år siden kom der beviser frem om,
at pyramide-arbejderne ikke var slaver. De fik en rimelig løn.
Da jeg hørte om det, tænkte jeg: "Falsk."
Jeg ved, hvordan egyptere arbejder. En eller anden Mahmud fandt på det bevis.
For at forbedre Egyptens ry.
"Wallah, jeg har lige fundet denne papyrus.
Hieroglyfferne viser, at vi betalte alle."
Øjeblik!
Det er skrevet med tus!"
"Hvorfor er du sådan en pølsetysker?
Vi egyptere opfandt tusser!"
Og sorte nikker stadig til mig og hilser på mig.
"Vi udholdt de samme trængsler."
"Nej, mand! Du udholdt meget.
Du er på hold "Let my people go".
Jeg er på hold…
I går ingen steder!
I går ingen steder.
Nej, nej!"
For at undgå den ubehagelige situation hvor sorte hilser, og jeg har det skidt,
går jeg sådan, hver gang en sort person ser på mig.
Det virker!
Jeg ved, mange af jer tænker: "Han der er lidt mærkelig."
Og I har ret.
Afgjort.
Ved I, hvorfor jeg stemmer?
Til valg?
Jeg har en mani med at lave tjeklister.
Det er lige meget hvilken. Tjek.
"Hej, Hany. Hvem stemte du på? SPD?"
"Blandt andre."
Jeg har haft det sådan siden skoletiden.
Kan I huske de her kærestebreve med "Ja. Nej. Måske."?
Når jeg fik dem, satte jeg kryds ved alle svar.
Pigerne kunne lide det.
De sagde: "Åh, gud. Hany er så mystisk."
"Nej, jeg er bare fyren fra showet, Monk."
Jeg forstår stadig ikke, hvorfor kvinder er så vilde med hemmelighedsfulde mænd.
Jeg fatter det ikke. Damer, hemmeligheder er aldrig noget godt.
Eller har I mødt en mand, der sagde: "Jeg har en hemmelighed at tilstå.
Jeg er millionær.
Hvad? Er det okay? Endelig fandt jeg en, der er interesseret i mit kreditkort."
Det sker aldrig!
Min hemmelighed er, at jeg er besat af at krydse af.
Det kan blive min undergang.
Ved I, hvor dyr min forsikring er?
Den blanket ruinerede mig!
"Sæt kryds ved tidligere sygdomme."
Fandens!
"Har De hæmorider?" "Det har jeg nu."
Men venner…
Apropos valg.
Jeg synes, at det er yderst vigtigt
udelukkende for at udligne stemmer for en nazist.
Fordi mange idioter stemmer.
For eksempel så jeg en homo-nazist på nettet.
En homo-nazist!
Han sagde helt alvorligt:
"Åh, gud.
Disse muslimer
tager alle de gode mænd!"
Okay, timeout!
Jeg tror, denne fare er meget håndterbar.
Jeg har aldrig hørt en muslim sige:
"Efter Ramadan
vil jeg smage rigtig krydderpølse!"
Jeg har aldrig set det, men hvem ved? Måske findes de.
Alt er muligt.
Foran jer står en mørkhudet person, født i Tyskland,
en araber, der støtter homoægteskab, er søn af muslimer, og jeg læste hebræisk.
Alt er muligt.
Alt.
Og jeg er en flink fyr.
Hvorfor griner du?
Jeg er en flink fyr,
og ingen skal have det skidt på grund af mig.
For eksempel for noget tid siden
flirtede jeg med en kvinde, hvilket sker hvert femte år.
Og hun var ikke… "hold da kæft!"
Mere "hold da kæft".
Og hun talte sådan til mig: "Hejsa, søde!
Giv mig dit nummer."
Jeg havde svært ved at sige: "Jeg dater altså ikke kykloper."
Så jeg måtte improvisere.
"Oh, pardon! Je ne peux parler allemand!"
Mais je peux parler français!"
"Mi scusi! Non parlo tedesco!"
Ma io parlo italiano!"
Pis!
"Ben almanca konuşamıyorum."
"Ben türkçe konuşuyorum!"
Hvad pokker?
Venner!
Jeg kunne ikke komme ud af det!
Jeg var sammen med hende i to år.
Folkens!
Hun troede…
Hun troede, jeg var en mørk tyrker.
Findes de?
Jeg har aldrig set en!
Aldrig.
Men det lykkedes mig at gøre det forbi med hende.
Jeg klarede det til sidst.
Det kræver bare det rette øjeblik.
"Hany! Jeg sagde, du skulle gemme noget chokolade til mig!"
"Kaldte du mig lige nigga?"
Og jeg skred.
Mit navn er Hany Siam!
I var utrolige!
I var fantastiske!
Tak!
Tak. Jeg elsker jer!
Tak.
Damer og herrer,
lav larm for medstifteren af RebellComedy!
Her er Ususmango!
Hvad så?
Meget dejligt!
Rigtig fedt. Hvad så?
Hvordan går det, Køln?
Godt. Jeg er så glad for at være her.
Virkelig. Jeg har savnet jer.
Jeg kender jer ikke, men jeg…
Jeg savnede jer i min fantasi. Jeg ved ikke… Jeg er glad for at være her.
Jeg har tre børn derhjemme. Jeg har tre børn.
Jeg er meget glad for at være her,
Rigtig meget…
En pause. Jeg får en pause.
Nemlig, mand.
Mange af jer kender to af dem fra RebellComedy-historierne.
Nu har jeg tre. Jeg ved ikke hvordan. Det kan I nok regne ud.
Jeg har tre børn.
Min ældste datter er 11 år.
Min søn er ni.
Min yngste datter er fem.
Jeg minder altid mig selv om,
at de andre allerede er så store, men jeg synes, at fem er en sej alder.
Det er sejt,
fordi man som far eller mor lægger dem i seng hver aften.
Hun kan ikke sove uden en.
Hun og jeg har altid haft et ritual.
Er I med? Jeg lægger hende i seng og fortæller hende historier.
Måske synger jeg, og nogle gange har vi en konkurrence.
En simpel dyst frem og tilbage.
I kender det måske. Det lyder sådan her:
"Far, jeg elsker dig mere end…"
Hun siger noget, og så skal jeg overgå det.
Og hun tænker altid, fordi hun ikke aner noget om livet…
Hun tror, hun kan overgå mig. Hun tror, hun er bedre end mig.
Du skulle bare vide. Du er den tredje.
Du er den tredje. Mit magasin er ladt.
Nogle er veteraner, jeg er fatteran.
Jeg kan gøre alt. Du kan ikke vinde.
Glem det. Sådan opfører jeg mig. For nylig gjorde jeg det igen.
Jeg lagde hende i seng, men var under tidspres.
Kender I det, når man føler, man ikke har tid?
Det kunne mærkes. Børn mærker det straks.
Hun bemærkede: "Han har en aftale, et show til.
Lad os holde ham her længere. Lad os holde ham her."
Så sagde hun:
"Far, kan vi spille spillet?" "Ja, okay."
Hun begyndte sådan her:
"Far, jeg elsker dig så meget, som der er stjerner på himlen."
Ved I, hvor tit jeg har hørt det? Stjerner på himlen?
Jeg har hørt det mere end en kvinde på en bar.
Er I med? I det øjeblik sagde jeg: "Sig noget nyt."
Indvendigt var jeg…
Jeg sagde til hende: "Det er så meget."
Indvendigt følte jeg:
"Det var tyndt!"
Møg. Lige til skraldemanden. Det værste nogensinde.
Jeg var lidt skuffet, men jeg sagde: "Det er så meget.
Men jeg elsker dig så højt, som der er stjerner i hele galaksen."
Hun sagde: "Det må være meget, ikke?"
"Jo." Og hun fortsatte:
"Far, jeg elsker dig så meget, som der er sandkorn i en sandkasse."
Jeg tænkte:
"Af alt, vælger du en sandkasse? Det mindste sted?
Bare vælg… Lige meget."
"Okay, det er så meget.
Jeg elsker dig så meget, som der er sandkorn på stranden."
Hun sagde: "Det er så meget, ikke?"
"Jo, det er så meget!"
Så sagde hun: "Jeg har en til.
"Jeg elsker dig så meget
som der er sandkorn på stranden og havbunden,
der er også sand, og i ørkenen i Saudi-Arabien."
Jeg sagde: "Ikke dårligt."
Men jeg havde ikke mere tid.
Jeg har ikke mere tid. Jeg sagde: "Respekt, men jeg skal gå."
Respekt, men jeg giver hende en til, så hun endelig kan sove.
Ikke et dødsstød, men et sovestød. Jeg giver hende…
Jeg giver hende et sovestød.
"Hey, skat. Jeg elsker dig lige så meget…
Jeg elsker dig lige så meget,
som der pludselig er racister i Tyskland igen.
Og hun sagde:
"Virkelig? Så meget, far?
Ja, også mig, far."
Hun faldt straks i søvn.
Jeg er glad!
Det er skørt.
Jeg forbinder altid zoo med børn.
Sidst jeg var i zoo, tog jeg mine børn med.
Men den yngste var ikke født.
Jeg havde kun to børn.
Det er vildt.
Vi tre tog i zoo i Køln.
Jeg ved ikke, om I ved det,
men når man betaler for tre billetter til zooen i Køln,
er man allerede i minus.
Alt er også dyrt derinde.
Pommes frites for 5.000 euro.
Bamser: en million. Det er vanvittigt dyrt.
Mens vi går rundt, vender jeg deres hoveder væk fra alt det.
"Kig væk." "Hvorfor?"
"Det er haram. Bare se…
Kig ikke på det. Se på dyrene.
Kig på dyrene."
De ser på dyrene.
I mellemtiden ser jeg på kortet.
Jeg finder ud af, hvor vi kan gå hen. Ikke for dyrene.
I stedet… Kender I ballonfyren i zoo?
Kender I ham?
Der er en fyr med millioner af balloner. Alle sammen heliumballoner.
Og jeg hader ham.
Jeg hader ham af hele mit hjerte.
Fordi en ballon koster seks euro.
Det er så dyrt, og når børn i en vis alder ser ham,
vil de have en, og jeg kan ikke sige nej, og det bliver seks euro til.
Hvis man giver slip,
flyver den ud i rummet, og nu er dine seks euro i det ydre rum.
Og min plan virker.
Vi så ham ikke.
Og lige til sidst står han der.
Som en sidste boss.
Han står og griner. Det er som en Stephen King-film.
Med alle ballonerne griner han og ser rar ud. Jeg tænker:
"Jeg hader ham. Det svin."
Mine børn ser ham straks.
"Far, balloner." "Nej."
Far, kom nu! Bare en!" "Ja, okay."
Jeg hader ham.
Vi går hen til ham, og jeg spørger min søn:
"Hvilken?" "Byggemand Bob."
"Okay, en Byggemand Bob."
Så jeg tager snoren
og binder en knude om hans håndled, så de seks euro ikke flyver væk.
Jeg binder en stor knude på hans hånd. Hans hånd dunker…
Så spurgte jeg min datter: "Hvad vil du have?"
"Barbie!" "En Barbie, tak."
Jeg tager den og vil binde en knude.
I bør vide, at hun er to år ældre, og hun vil føle sig ældre.
"Jeg er stor. Du behøver ikke binde knude. Jeg har den."
"Nej, jeg binder en knude." "Nej, jeg har den."
"Okay, men hold godt fast."
Så snart de har ballonerne, bliver jeg general.
Jeg tjekker konstant. "Hvor er de?"
"På håndleddet."
"Hold godt fast!" "Ja, far. Det gør jeg."
Jeg har kun én mission.
Fyren siger: "12 euro." Jeg siger: "Rend mig."
Jeg skal have dem fra udgangen til bilen uden at lade seks euro flyve væk.
Det er min mission. Jeg vil bare hen til bilen.
Vi når hen til bilen. Døren er åben. Ballon og barn ind. Luk.
Nu til den anden. Døren er åben. Ballon og barn ind. Luk.
Så er jeg afslappet. Det er jeg først, når døren er lukket.
Jeg går hen til min dør, stiger ind og kører.
Hele vejen hjem tænker jeg på, hvor underlig udflugten var.
Hvor mange penge jeg mistede.
Jeg regner det ud: "En million for at komme ind, så balloner for 12 euro.
Løven var der ikke engang. Sikke noget lort!"
Vi ankommer til sidst. Jeg er general igen. "Hvor er ballonerne?"
"Her." "Vent."
"Ja. Jeg holder fast."
Min søn står sådan…
Han er stolt. Han har en knude.
Jeg siger "godt".
Jeg går ind. Min søn går ind. Ballonen går ind.
Min datter går så langsomt. "Jeg holder fast!"
Og pludselig slipper hun den.
En meter foran døren.
"Far, min ballon!
Undskyld, far.
Min ballon!"
Min søn står sådan…
Jeg siger "godt".
Han er stadig glad, men hun græder højt.
Han kan ikke klare det.
Han er så god af sig. Han kan ikke tage, hans søster græder.
Så han sagde:
"Så tag min!"
Jeg tænkte: "Sikket godt hjerte han har!
Sikken god fyr. Jeg vil være som ham. Lad os bytte.
Virkelig. Fantastisk fyr."
Og hun siger:
"Nej, den er grim."
"Hvad er du for et menneske?"
Jeg kan ikke blive sur. Hun græder. Det er svært.
Jeg kan ikke berolige hende. Min søn kan heller ikke.
Til sidst kan min søn ikke tage mere. Han siger:
"Så vil jeg heller ikke have min!"
Og kaster den lige op i rummet.
Jeg står der og siger: "12 euro i rummet!
Tager I to pis på mig?"
Nej. Helt ærligt. Det skete virkelig. Sand historie.
Når man ser sin søn gøre det…
Han gjorde sådan…
Det berører en som far.
Pludselig fik jeg tårer i øjnene.
Jeg græder også.
Min søn indser langsomt, at han aldrig se Byggemand Bob igen.
Han begynder også at græde.
Tre mennesker græder efter en udflugt.
Alle græder.
"Var det en dejlig udflugt?"
"Ja, far."
"Skal vi tage tilbage til zoo?" "Ja, far."
Vi tog aldrig tilbage.
Aldrig. Jeg tager aldrig tilbage. Sådan har jeg det.
Jeg ved ikke med jer, men jeg har tænkt over det.
Aldrig mere.
Hej, Køln.
Tak. Mit navn er Ususmango.
RebellComedy!
Damer og herrer,
et stort bifald for RebellComedy legenden,
Benaissa Lamroubal!
Tak.
Tak. Fedt!
Det er så godt. Virkelig.
I disse tider er man glad for at optræde for folk.
Mit sidste show var for biler.
Jeg lærte, at man ikke kan tale med biler.
Medmindre man er Michael Knight. Ellers glem det.
Man bør ikke tale med biler.
Det var en drive-in biograf. Det var fedt for dem.
De ville se en film,
men de så Den Forvirrede Komiker, i biografen nu.
Det var en katastrofe for mig. Jeg var forvirret.
Man kan ikke tale med biler.
De ville tale, men jeg forstod ikke, hvad de ville have mig til.
Ved I, hvordan de klappede?
Netop, de dyttede.
De dyttede, og jeg fortalte jokes på scenen.
De ville grine. Ved I, hvordan de grinede?
Præcis, de dyttede også for det.
Der var visse ting, de ikke kunne lide. De ville buhe.
Ved I hvordan?
Netop, de dyttede.
Ti minutter senere vidste jeg ikke, om de kunne lide det eller ej.
Det er helt vildt.
Kommunikation med bilhorn.
Latter kan ikke erstattes af et dyt.
Latter er en af de smukkeste lyde i hele verden.
Så smukt.
Versus…
Det er et advarselssignal. Det gør mig bange.
Det er ikke en god reaktion på en joke. Det går ikke.
"Hej! Har I hørt den her?
Hvad gør polakken på isen?
Han bryder ind!"
Det virker ikke.
Det afhænger lidt af vitsen.
For at vitsen skal virke, skal der være polakker i publikum.
Men med polakker der, er der ingen dyt.
Der er jo ingen biler.
Billig stereotyp. Kan I lide det?
I elsker det.
Også mig. Det er okay. Vi elsker stereotyper.
Men de passer ikke. Jeg kender mange polakker. Ingen stjæler.
Men vi vil høre, at polakker stjæler.
Vi vil høre, at araberen har et stort skæg og fire koner.
Vi vil høre, albaneren arbejder på byggepladsen.
Det vil vi høre. Det passer ikke, men vi vil høre det.
Vi er mennesker. Vi vil have båse. "Gør det nemt for os."
Det er det, vi vil have. Derfor tager vi i zoo.
Vi vil se dyrene i zoo, som vi kan lide dem.
Vi vil se løven.
Hvorfor? Løven er kongen.
Han har en manke, der ligner en krone.
Han er junglens konge.
Han bor på savannen, ikke i junglen.
Hvad laver han?
Han sidder ned hele dagen med en manke, et kæmpe skæg og fire koner.
Han er mere araber end araberen.
Løven er ikke kongen.
I junglen er gorillaen kongen. Se på gorillaen!
Sikket monster!
Muskler overalt!
Den er kongen. Han er King Kong. Den er kongen.
Gorillaen tørrer røv med løver.
For fanden da. "Kom med din manke, knægt!"
Skørt. En gorilla…
En silverback gorilla. Se den lige.
Sikket monster. Muskler overalt. Alle er bange for ham.
Har I set King Kong?
Alle er bange for, at gorillaen æder dem.
Endnu en stereotyp.
Går gorillaer rundt og æder folk? De er flinke fyre.
De er veganere.
Men vi vil ikke se det!
Vi vil have stereotyper. Vi vil se aberne i zoo.
Men aber i zoo har intet med ægte aber i junglen at gøre.
De bor i zoo. De har et varmesystem.
De får mad og medicin. De lever af bistandshjælp.
De har intet…
De har intet med rigtige aber at gøre.
Det har vi i vores hoved, men vi vil se aberne i zoo.
Hvad vil vi gerne se?
At de spiser en banan.
Ved I, hvor få aber der nogensinde har spist en banan?
Aber er næsten som østtyskere.
Bananer er en mangelvare. De kender intet til dem.
Vi tror virkelig, aben vil spise bananen.
Vi tager også fejl. Vi tror, aber spiser bananer sådan her.
Aldrig!
Når han får en banan, bider han den sådan.
Det er noget, vi tror.
Det samme gælder mennesker.
Vi repræsenterer noget fra vores hjemland eller vores forældres land,
som vi ikke vil.
Jeg er ikke marokkaner.
Jeg er zoo-marokkaner.
Jeg repræsenterer noget, jeg knap kender.
Jeg taler så meget om Marokko og marokkanere.
Der er tyskere, der ved mere om Marokko, end jeg gør.
Hvis en rigtig marokkaner så mit show, sagde han:
"Jeg har aldrig set sådan noget i mit liv."
Han ville sige:
Jeg har aldrig set sådan noget i mit liv."
Åh gud.
Uden stereotyper går det heller ikke.
Så jeg vil hellere trække dem frem. Her er en til.
Jeg var på en italiensk restaurant med en af mine bedste venner.
Han er tysker.
Tyskeren og jeg tager på italiensk restaurant,
og efter fem minutter bemærker jeg, at tjeneren er marokkaner.
Fordi han har fransk accent.
Så jeg tænkte…
Han var ikke så god til tysk.
Men jeg tænkte: "Det ville være nemmere på marokkansk, men det ødelægger alt."
For hvis jeg begynder at tale marokkansk,
vil min tyske ven føle sig udelukket, og vi ville tale om marokkanske ting.
De andre gæster ville indse, at de ikke er italienere.
Pludselig er makaronien marokkansk.
Det skulle ikke ske, så jeg talte tysk.
Problemet var, at jeg bestilte salat.
Jeg fandt små stykker plastfilm i icebergsalaten.
Noget af emballagen var nok i icebergsalaten.
Jeg sagde: "Der er plastfilm i den her.
Vil du tage den tilbage?"
Han tager det ud og vil gå.
Ja, han er marokkaner.
Jeg sagde: "Tag den med.
Der er film i. Det kan jeg ikke spise. Det er giftigt."
Og jeg tror, han ville sige: "Nej, det er ikke giftigt."
Men det, der kom ud af hans mund, var: "Nej da, fuck dig."
Jeg sagde:
"Du mener vist, den ikke er giftig.
Han sagde: "Nej, du hørte rigtigt. Fuck dig, og skrub af!"
Det går ikke.
Som jeg sagde, er jeg zoo-marokkaner.
Jeg spillede på et fodboldhold. Har du det, ved du, du er zoo-marokkaner.
Rigtige marokkanere i Marokko spiller barfodet på gaden.
Fine spillere.
Jeg har to fætre. De spillede barfodet på gaden.
De ville have været på det tyske landshold.
I Tyskland var jeg første reservespiller for BV Weckhoven.
Jeg var den værste spiller.
Jeg måtte ikke spille fodbold med mine fætre.
Min far sagde: "Nej, du er for svag. De spiller barfodet.
Du skal have fodboldstøvler, strømper og benskinner.
Du har brug for det.
Spil ikke med dem. Spil alene."
Jeg spillede fodbold i Tyskland.
Jeg var for organiseret for marokkanere og for uorganiseret for tyskere.
Så tyske fodboldklubber… Jeg ved, mange af jer har spillet for én.
Hver lørdag eller søndag er der kamp.
Efter kampen tager en af jer trøjerne med hjem på skift,
vasker dem og medbringer dem til næste kamp.
Da det var min tur, katastrofe.
Vi havde en kæmpe taske, og vi lagde alle trøjerne i den.
Jeg tog tasken med hjem.
Jeg tog mig god tid. Den næste kamp var om en uge.
Jeg efterlader tasken i hjørnet. To dage før kampen tænker jeg:
"Jeg skal vaske trøjerne."
Jeg ledte efter tasken. Den er væk. "Hvor er den?"
Oven på skabet. Far havde pakket den for at sende den til Marokko.
"Hvor er trøjerne?" Nu skal jeg finde det hele.
Jeg ser min bror på gaden. Han har målmandstrøje på.
Hans bedste ven er iført nummer ti fra BV Weckhoven.
"Shit! Hvad sker der?"
I dag er spilledagen.
Jeg samler det hele og vasker det.
Vi har et bjerg af vasketøj. Fem børn, endeløst vasketøj.
Jeg må vaske trøjerne.
Lægge dem i tasken. Tage til klubben.
De venter på mig. Kampen begynder straks.
Jeg smider tasken i midten. Åbner den.
Intet er foldet. Alt er smidt i.
Målmandstrøjen mangler stadig. Min fars blazer er der i stedet.
Det var…
Helt ærligt.
Det var den værste kamp. Den værste.
Vi vandt kampen, men ved I, hvordan det så ud?
Målmanden stod sådan, iført min fars blazer.
Altså!
Nummer ti var iført djellaba.
Vi vandt ti-nul, fordi de andre var bange for vores målmand.
De troede, det var en voksen.
De var bange.
Hej, jeg hedder Benaissa Lamroubal.
Et bifald for RebellComedys medstifter, Babak Ghassim!
Hvad så?
Hjertelig velkommen til zoo.
Jeg kender indhegningen
Jeg ved, hvad I ser
Sinti og Roma tigger
Flygtninge tigger
Polakker stjæler i zoo
Kinesere sælger kopier
Arabere forhandler
Sorte larmer i zoo
Vilde i Zoo
Grå i zoo
Tyskere er meget præcise i zoo
Albanere er knivstikkere
Men tyrkerne taler godt tysk
Grækere er dovne i zoo
Rå zoo
Hovedtørklæde, intet problem
Så længe det er på rengøringsdamen i zoo
Jeg kender zoo
Kender magien i zoo
Guidekultur, en individuel sag
Flertal bliver til ental i zoo
Repræsentant for dit folk
Ental bliver flertal i zoo
Skilte overalt i zoo
De fortæller én, hvem man er
Store forventninger
Kort tavshed
Hvis man bryder den
Byrden at skulle bryde den
For at blive observeret For at observere dig selv
At blive din egen dyrepasser i zoo
Det dresserede ørkenfolk-show
Jeg ved, hvad I ser i zoo
Jeg er
Det, I ikke ser
Jorden, I går på i zoo
Jeg er jord, mudder, sten
De dødes drømmefolk her
Gæstearbejder
Outsider
Offeret i mig
Solingen, Halle, Hanau
Hülya, Jana, Hamza
Kombineret med Goethe, Bach, Adenauer her
Det hele er integreret
Virkelig integreret
Integreret uden diskussion
Alt sammen integreret ligeligt
Integreret af bakterier og svampe
Integreret i mig og
Integrerede mig
Mine rødder, deres forfædre
Mine furer, deres ar
Min stemme, deres sprog
De manges sprog
Gadernes stemme
At være mig betyder at være dem
70 år er for sent at afbryde
Frøet spirer
Se, de blomstrer i alle farver
De leger eller kæmper
Eller elsker hinanden
Men alt, hvad der kommer fra mig
Er mangfoldigt
Jeg er tysk jord
Og jeg ligger under jer
Jeres skridt er dæmpede
Langt væk
Som fra en anden tid
Husk det nu
Når I går hen over mig
Med hvert skridt
Sætter I en fod på min jord
Og den er solid
Dj Wati, mine damer og herrer.
Sådan. Tak, fordi I kom. RebellComedy!
Tekster af: Pernille G. Levine