Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Se poate o bere?
‎- Desigur. ‎- Mersi.
‎Îți aduc eu una.
‎De ce ai fost de acord să ne vedem?
‎E o poveste interesantă…
‎și eu am altă perspectivă.
‎Sieg Heil!
‎Am fost zece ani sub acoperire ‎în extrema dreaptă.
‎A fost mult mai rău ‎decât credeam că o să fie.
‎Serios.
‎A fost pe bune.
‎În primii ani, mai ales, ‎am fost naziști absoluți,
‎iar oamenii concurau să fie ‎cât mai radicali.
‎Se vorbea să pornim un război rasial.
‎Da, un război rasial.
‎La un moment dat, ‎am fi fost nevoiți să ucidem oameni.
‎Și aveam liste de asasinate.
‎Și mai erau și cei care făceau bombele.
‎În anii '90 au fost probleme pe străzi.
‎Multă tensiune.
‎Nu trebuia decât să aprinzi un chibrit.
‎Dar nu credeam ‎că cineva o să fie în stare de așa ceva.
‎Dar cineva a fost.
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎ORAȘE ÎN ALERTĂ
‎BEBE CU UN CUI DE ZECE CM ÎN CAP
‎„TU URMEZI!”
‎LONDRA
‎Interogatoriul este înregistrat.
‎Sunt sergent-detectiv Terrence Boland,
‎de la unitatea antiteroristă ‎a New Scotland Yard.
‎Polițistul prezent este‎…
‎Detectivul Philip Johnstone,
‎de la unitatea antiteroristă ‎a New Scotland Yard.
‎Azi e 1 mai 1999,
‎iar ora este 18:13, ‎conform ceasului meu.
‎INTEROGATORIU CU SUSPECTUL, 1 MAI 1999
‎AUDIO PRELUAT DIN TRANSCRIEREA ORIGINALĂ
‎Motivul pentru care suntem aici
‎e să aflăm adevărul.
‎Eu aș fi fost doar scânteia, atât.
‎Scânteia care ar fi dat foc țării.
‎Gândurile deveneau tot mai puternice.
‎Nu-mi mai ieșea din cap.
‎Destinul meu, știți?
‎M-am trezit într-o dimineață ‎și nu mă mai gândeam la asta.
‎Aveam de gând s-o fac.
‎Când aveai de gând să o arunci în aer?
‎Sâmbătă.
‎La cinci jumătate.
‎SÂMBĂTĂ
‎În acea dimineață frumoasă
‎era plin de lume,
‎soarele strălucea, ‎Brixton era un loc vesel
‎și fiecare își vedea de ale lui.
‎Piersici, prune, nectarine! ‎Avem și căpșuni! Haideți!
‎Avem fructe de lux la prețuri de nimic.
‎Brixton e un loc minunat.
‎E un loc istoric, știți?
‎Aici au venit persoanele de culoare ‎prima dată la Londra.
‎Lucrăm împreună, trăim împreună.
‎Cunoaștem oameni din lumea întreagă.
‎Oameni care vând tot și peste tot,
‎fac un ban cum pot și ei.
‎Face două lire, dragă.
‎- Avem toate CDurile din topuri. ‎- Toate.
‎Snoop Dogg…
‎Michael Jackson, Madonna.
‎Am avut un film pentru adulți ‎făcut de Snoop Dogg.
‎Da.
‎- Piratat. Nu l-am văzut. ‎- Nu l-am vândut.
‎- Ba da. ‎- Nu știam. Bine.
‎Eram ca Robin Hood. ‎În ochii lor, așa eram,
‎dar nu și în ochii ălora de la Our Price, ‎de peste drum.
‎Obișnuiam să zicem: ‎„Ăsta e prețul meu, nu al lor.”
‎Făceam versuri.
‎„Nu l-am găsit pe jos, ‎am întins mâna după el.”
‎„Nu-mi pasă ‎dacă cumperi marfă piratată sau nu,
‎e la jumătate de preț.”
‎Ce-mi place! Bate palma!
‎Hai. Nu mă lăsa să aștept!
‎Nucă de cocos!
‎Nucă de cocos proaspătă.
‎Toată lumea era acolo. ‎Era o zi veselă și frumoasă.
‎Vecinul meu îmi spune, dintr-o dată:
‎„Talent, e o geantă aici
‎și se aude un zgomot.”
‎„Ce sunet se aude?” ‎Mi-a zis: „Vino și vezi.”
‎Am ieșit de la tabară
‎și se auzea...
‎Era doar sunetul din geata neagră.
‎Poată că era un lingou de aur. ‎Poate că erau droguri.
‎Poate că erau bani. ‎Nu era geanta noastră.
‎Am deschis-o, m-am uitat în ea
‎și am zis: „E o bombă.”
‎Lumea se întreba: „Oare?”
‎Nu sunt expert, ‎dar mi-am dat seama că e o bombă,
‎deși nu mai văzusem una.
‎Ziceai că era din desene animate.
‎- Da. ‎- Cu ceas și toate alea.
‎- Îți dai seama. ‎- Ceas cu clopoței.
‎Cu clopoței.
‎- Un ceas rotund într-un plastic. ‎- Așa era.
‎- Din care ieșeau fire care duceau… ‎- …într-o cărămidă maronie.
‎…într-o cutie plină de cuie.
‎Le-am zis să sunăm la poliție,
‎fiindcă nu știam ce se întâmplă ‎și cine a pus geanta acolo,
‎nu era nimeni acolo.
‎Așa că m-am întors la tabară, la clienți.
‎Îmi amintesc că am plecat, ‎zicând că nu mă bag, dar m-am întors.
‎Îmi amintesc ‎că lumea zicea să nu fim proști,
‎să o aruncăm la gunoi și gata.
‎Era o nebunie… ‎Nimeni nu știa ce să facă.
‎Nimeni nu crede povestea asta. ‎Am spus-o de multe ori.
‎Un drogat a scos bomba și a furat geanta. ‎„Nu, faci mișto de mine!
‎N-are cum!”
‎„Jur, omule. Așa s-a întâmplat.”
‎- Sunt drogați… ‎- Drogatul a venit din partea asta.
‎A venit… de după tarabă și a luat-o.
‎I-am zis să lase nenorocita de geantă, ‎că e o bombă.
‎Atinge bomba ‎și lumea îl întreabă ce naiba face.
‎Toți o văd acum, fiindcă a scos-o.
‎Era acolo și el…
‎A scos-o, a luat geanta și a plecat.
‎Voia geanta. A luat geanta.
‎Paznicul a sunat la poliție,
‎poliția a sosit…
‎Când a venit poliția acolo, ‎le-am zis: „Asta e o bombă.”
‎Vă rugăm să vă îndepărtați!
‎Mulțumesc.
‎Nu știu dacă am căzut ‎sau am fost aruncat.
‎- Știu doar că m-am ridicat. ‎- Exact.
‎Doar m-am ridicat.
‎- Te-am auzit strigând. ‎- Da.
‎- M-a strigat. ‎- Asta a fost după.
‎L-am găsit pe o targă ‎sub o stație de autobuz.
‎„Sunt aici, Lee.”
‎M-am ascuns sub cărucior.
‎Nu credeam că a supraviețuit cineva,
‎pentru că a fost de parcă ‎întreaga clădire s-a prăbușnit peste noi.
‎Am un cui în picior.
‎El n-a fost lovit. ‎Era în față. Ce nebunie!
‎Erau oameni cu membre lipsă, ‎cu cuie în cap și mi-am zis:
‎„De ce trebuie să ocup o targă ‎dacă am doar un cui?”
‎- I-au tăiat blugii. ‎- M-a lovit în picior.
‎Mama îmi luase blugii de ziua mea.
‎„Nu-mi tăiați blugii! Îi am de la mama.” ‎N-o să uit niciodată asta.
‎Era sticlă peste tot.
‎Am fost recunoscătoare
‎fiindcă n-am fost rănită.
‎Majoritatea oamenilor
‎au avut de suferit.
‎Lumea alerga de colo-colo,
‎încercând să afle ‎dacă cei dragi sunt în siguranță.
‎A fost ceva cumplit.
‎Te-ai gândit la consecințe?
‎Nu.
‎Pe tren, ‎mi-am tot imaginat cum explodează.
‎Trebuia s-o fac.
‎Eram ca un robot.
‎Te-ai gândit…
‎la oameni?
‎Nu.
‎Deloc.
‎Treizeci și nouă de oameni au fost răniți,
‎inclusiv un copil cu un cui de zece cm
‎înfipt în craniu.
‎Combinația dintre arsuri ‎și leziuni de șrapnel
‎e dificilă de tratat.
‎Această bombă a fost proiectată
‎să ucidă cât mai mulți oameni
‎și e un miracol
‎că nimeni nu și-a pierdut viața ‎în acea zi.
‎O bombă ce conține cuie e concepută
‎ca să facă cât mai mult rău
‎la un număr cât mai mare de oameni ‎și să ucidă cât mai mulți.
‎Să pui fragmente de metal într-o bombă
‎care apoi va exploda,
‎asta înseamnă că metalul va fi împrăștiat
‎cu 480 km la oră.
‎Cuiele vor agăța în drum
‎orice altceva e ridicat ‎de suflul exploziei.
‎Și în timp ce trece prin oameni
‎poate transporta bucăți ‎dintr-o persoană într-alta.
‎Deci ai de-a face cu răni foarte complexe,
‎în care părți din piciorul cuiva
‎pot ajunge în pieptul persoanei
‎sau în pieptul următoarei persoane.
‎Nu mai văzusem așa ceva până atunci.
‎Sunt în inima Brixtonului, ‎unde starea de spirit e una a furiei
‎împotriva celui responsabil ‎pentru bomba cu cuie.
‎Brixton e o zonă tensionată.
‎Vrem doar să aflăm ‎ce s-a întâmplat sâmbătă
‎și să pornim de acolo.
‎Cu mine acum e Mike Franklin,
‎de la grupul consultativ ‎al poliției comunitare.
‎Mike, am văzut cât de tensionată ‎e situația aici.
‎Da, oamenii sunt furioși.
‎A fost un atac laș și crud ‎asupra unora oameni nevinovați,
‎care își vedeau de munca lor zilnică ‎în Brixton.
‎Membre amputate,
‎leziuni sfârtecate de la cuie.
‎Oamenii și-au pierdut auzul, ‎și-au pierdut vederea.
‎N-a fost doar o bombă, ‎un zgomot pe stradă.
‎A fost ceva ce a distrus ‎viețile oamenilor.
‎Poliția nu a vrut ‎să tragă concluzii pripite.
‎Declarația lor era: „Nu excludem nimic
‎cu privire la care ar fi motivul.”
‎Eu am crezut ‎că a fost un atac rasist. Instinctiv.
‎Locuiești aici și se întâmplă așa ceva ‎și în mod normal știi.
‎Polițiștii îți spuneau: „Vrem să prindem ‎atacatorul la fel de mult ca tine.”
‎Și tu le spuneai: ‎„Ba nu, pentru că, voi unde locuiți?
‎Nu locuiți într-o zonă ‎care e considerată țintă.”
‎Fiindcă atacatorul nu a ucis ‎pe nimeni prima oară,
‎e posibil să mai încerce.
‎Londra mai avusese atacuri cu bombă.
‎Campaniile IRA nu se întâmplaseră ‎cu mult timp în urmă.
‎În această dimineață, ‎probe luate din clădirea distrusă
‎sunt examinate amănunțit ‎de echipa de geniști.
‎O teorie ar fi că atacul
‎a fost un act de sfidare plănuit de IRA, ‎după descoperirea din Southampton…
‎Dar nu mai avusesem experiență
‎cu o bombă de genul ăsta,
‎în mijlocul unei străzi ‎pietonale comerciale.
‎POLIȚIA METROPOLITANĂ
‎Annette, bună! Simon Foy.
‎Eu eram tânărul,
‎fără experiență,
‎cu aspirații,
‎probabil puțin naivul
‎potențial comisar la Divizia Brixton.
‎Era cel mai dificil loc de muncă.
‎Era o stare tensionată.
‎Erau multe speculații
‎despre ce se întâmplă ‎și cine era responsabil pentru asta.
‎Mi-au trecut prin minte multe motive.
‎Știam că existau instigații ‎la violență în bande
‎și că au avut loc împușcături recente.
‎Era asta?
‎Oamenii ziceau: „Haide, omule,
‎ce ai de gând să faci?”
‎Nu credeți, domnule, că e timpul
‎să recunoașteți ‎că nu aveți destui polițiști
‎care să îți facă treaba în comunitate?
‎Lumea nu se simțea protejată, ‎ci supracontrolată.
‎Trecuserăm prin revoltele ‎din Brixton din '81.
‎Morți în custodie, știam toate astea.
‎Deci mulți dintre noi în comunitate
‎eram reticenți să lucrăm cu poliția ‎fiindcă nu aveam încredere în ei.
‎Poliția hărțuiește membrii comunității ‎oprindu-i și percheziționându-i.
‎Poliția a anunțat că ne vor invada zona ‎din cauza atacului cu bombă.
‎Eram opriți și percheziționați, ‎copil fiind.
‎Sâmbătă după-amiază în Brixton, ‎cu prietenii, la magazine de discuri.
‎De obicei sâmbata ‎erai oprit și percheziționat.
‎Polițistul superior responsabil ‎pentru zona asta mi-a spus
‎că v-ar sfătui să vă gândiți ‎să intrați în poliție.
‎Nu are destui…
‎Prieteni erau duși la secție ‎și ieșeau de acolo cu vânătăi.
‎Aflai că primiseră un pumn ‎de la un polițist.
‎Asta era ceva destul de normal.
‎Lucrurile astea au semănat ‎semințele antipatiei
‎dintre comunitate și poliție.
‎Să continuăm cu știrile.
‎Detectivii care investighează ‎explozia unei bombe
‎ieri în Brixton, sudul Londrei, ‎spun că nu știu cine a pus dispozitivul.
‎Atacul nu a fost legat ‎de un grup terorist cunoscut.
‎Ați fost aici sâmbătă?
‎Multă lumea a venit la poliție,
‎dar nimeni nu ne-a putut spune ceva ‎despre atacatorul cu bombă.
‎Nimeni nu știa nimic.
‎Era un grup de oameni? ‎Sau o singură persoană?
‎Băgase frică în oameni.
‎MĂ POȚI AJUTA?
‎Poliția nu supraveghea ‎extrema dreaptă atunci.
‎Ei spun că o făceau ‎și că săltau oameni din când în când,
‎dar serviciul de securitate era de părere ‎că extrema dreaptă nu era o amenințare.
‎Doar scriau despre astea, ‎nu aveau de gând să le facă.
‎Îi credeau doar niște huligani. ‎De ce să-i cerceteze?
‎SECRET
‎Searchlight era ‎o operațiune privată de spionaj.
‎Ne-am infiltrat și am monitorizat ‎grupuri fasciste.
‎Drepturi pentru albi!
‎I-am avertizat despre asta de ani de zile.
‎O mișcare teroristă ce apără ultima redută ‎și care se luptă cu sistemul.
‎Un fel de armată de gherilă.
‎Și era vorba de terorism, ‎despre a ucide oameni.
‎Sieg Heil!
‎Erau vremuri periculoase ‎și voiam să-i oprim pe oamenii aceia.
‎Cu cât aflăm mai bine ce fac, ‎cu atât mai bine putem opri ceea ce fac,
‎să atragem atenția despre ce fac.
‎Apoi ne-a contactat cineva ‎care s-a oferit să se implice.
‎Bună ziua! Searchlight.
‎A spus că era un tânăr de 20 de ani, ‎interesat de politică
‎și care era antirasist.
‎Din perspectiva mea, cel mai bine era ‎să se infiltreze în extrema dreaptă.
‎Asta a și făcut.
‎E încă important să rămâi anonim?
‎Da.
‎Oamenii ăștia chiar sunt periculoși.
‎Ei încă mai cred că ești nazist?
‎Da.
‎De ce ai făcut-o?
‎Îmi place să fiu spion. E…
‎E ceva incitant.
‎Poți începe de la început, Arthur?
‎În 1999, eram sub acoperire ‎în Partidul Național Britanic.
‎În noul secol, ‎avem nevoie de un nou ideal,
‎de un nou tip de politică.
‎Partidul Național Britanic ‎era partidul legii și ordinii.
‎Trebuie să oprim imigrația
‎și trebuie să-i ajutăm pe imigranți ‎să se întoarcă acasă.
‎Ne făcuserăm o imagine despre noi ‎cum că eram decenți și onorabili,
‎cetățeni care respectă legea.
‎Noi eram băieții buni.
‎Pentru a construi o mișcare ‎care în secolul următor,
‎va reface măreția Marii Britanii.
‎Dar, pe lângă asta,
‎mergeam la ședințe PNB,
‎într-o sală de biserică sau într-un pub.
‎Dispari!
‎Iar lumea distribuia liste de asasinate,
‎progragandă nazistă,
‎manuale de făcut bombe.
‎Visau ca cineva să arunce în aer
‎o țintă sugerată de ei.
‎Deci era destul de extrem.
‎Am presupus că propaganda nazistă
‎nu o să fie împărtășită și cu recruții,
‎dar îți spuneau imediat ‎că e bine să ucizi evrei.
‎Din prima zi?
‎Din prima zi, da.
‎Ce părere ai avut?
‎Chestia a fost că eram șocat, speriat, ‎dar eram și încântat.
‎Și faptul că erau atât de naziști
‎era încă un motiv să continui, nu?
‎Ai simțit că te verifică, ‎să vadă dacă ești pe bune?
‎Nu prea, nu.
‎Se gândeau că de ce n-ar vrea
‎orice bărbat alb ‎să li se alăture organizației.
‎Evident, antifasciștii nu știau ‎că sunt de partea lor.
‎Așa că, de câteva ori, am fost bătut.
‎Cel mai rău a fost când o fată
‎m-a lovit în cap cu un ciocan.
‎Asta era realitatea mea.
‎Tu în ce crezi, băiete?
‎Avem atâția albi săraci în țara asta.
‎Suntem bombardați cu prostii, ‎totul trebuie să fie egal, totul…
‎Îi face pe albi...
‎Îi înjosește pe albii din țară.
‎Pe cei ca mine.
‎Și deci ai vrut să pui niște bombe?
‎Da. Cât de multe aș fi putut.
‎Una pe săptămână.
‎De ce ai pus cuie în ele?
‎Ca să spargă ferestrele,
‎să intre în oameni și să-i mutileze.
‎Și să-i omoare.
‎7 ZILE MAI TÂRZIU
‎SÂMBĂTĂ
‎DULCE & PICANT
‎Al doilea weekend în capitală
‎în care comunitățile etnice se pare ‎că au fost ținta
‎unui atac fără niciun avertisment.
‎Nu se poate circula pe Brick Lane. ‎Deși lumea e în șoc,
‎există și o ușurare ‎că nimeni nu a fost ucis.
‎Comunitatea bengaleză ‎a fost lovită puternic.
‎Avem o problemă echivalentă ‎cu terorismul rasial.
‎Aceste lucruri sunt scandaloase ‎și nu vor fi tolerate
‎și vom face tot posibilul ‎să aflăm cine sunt responsabilii.
‎Vor fi acuzați și judecați. Fără îndoială.
‎Lângă mine e Siddy Shivdasani, ‎redactorul ziarului ‎Eastern Eye.
‎Am primit amenințări cu moartea ‎chiar și azi la birou.
‎Ne-am avertizat deja cititorii ‎să fie vigilenți
‎dacă locuiesc într-o comunitate etnică.
‎În timp ce politicienii și poliția ‎aveau dubii că era o crimă rasială,
‎s-a plănuit următorul atac.
‎Încercam să-mi transmit mesajul ‎despre zădărnicia personală cu poliția.
‎Să încerc să fac lucrul corect.
‎Asta încercam să fac atunci, ‎lucrul corect.
‎Eram redactor ‎al unui ziar asiatic britanic.
‎AFARĂ
‎Am avut de-a face cu rasismul.
‎JAVRELOR
‎Te obișnuiești după o vreme
‎și erau doar chestii inofensive.
‎Dar apoi am primit o scrisoare.
‎CÂND BATE CEASUL
‎Era din partea unei grupări ‎numite Lupii Albi.
‎LUPII ÎI VÂNEAZĂ
‎PE CEI CARE NU SUNT ALBI
‎Știam că o zonă asiatică ‎va fi următoarea țintă. Am presimțit.
‎VOR FI EXTERMINAȚI
‎Dar poliția nu ne-a sfătuit
‎să fim atenți la ceva suspect ‎sau să fim vigilenți. Nimic.
‎V-AM AVERTIZAT
‎Am simțit că nu le pasă.
‎Bomba artizanală care a explodat ‎în sudul Londrei, sâmbătă,
‎pare a fi un act de nebunie.
‎În seara asta, ‎ne puteți ajuta și iată cum.
‎Asta e cantitatea de cuie ‎împachetată în jurul explozibilului.
‎Cine a cumpărat atât?
‎N-a fost un client obișnuit.
‎Cine a luat așa o cantitate de cuie?
‎Alan Fry e șeful unității antiteroriste.
‎Ați reușit să înaintați în anchetă?
‎Sunt sigur că da,
‎deși e prea devreme pentru a putea vorbi
‎despre o anumită pistă.
‎Dacă credeți că ne puteți ajuta, ‎vă rugăm nu ezitați.
‎Recompensa e de 10.000 de lire ‎și poate crește.
‎Nu au fost mulți ucigași în serie ‎în țara asta
‎și n-a existat niciodată ‎un atacator cu bombă în serie.
‎Oamenilor le era frică.
‎Eram agenta anchetatoare superioară.
‎Răspunderea era uriașă.
‎Nu aveam experiență ‎în anchetarea terorismului.
‎A dus presiunea la un alt nivel.
‎CONTROL POLIȚIE
‎Poliția vizionează ore de înregistrări ‎de la camerele de supraveghere
‎în speranța ‎că persoana care a pus bomba
‎să apară pe înregistrări ‎și să poate fi recunoscută.
‎Calitatea camerelor de supraveghere ‎în 1999 nu era excelentă.
‎Totuși, am început să găsim imagini ‎cu o persoană care putea fi atacatorul.
‎Era cineva care purta ‎o șapcă albă de baseball
‎și care părea să ducă pe umăr
‎o geantă de sport.
‎Singura dificultate a fost
‎că nu era de recunoscut.
‎Am fost la diverse agenții.
‎Am mers la americani și la armată.
‎Adică, am trimis-o acolo,
‎sperând că cineva o poate îmbunătăți.
‎Nu s-a putut.
‎A trebuit să căutăm în continuare.
‎Am început să lucrez cu poliția.
‎Am participat la conferințe de presă.
‎Când au adus fotografia ‎cu un individ care putea fi atacatorul,
‎am avut discuții contradictorii ‎dacă să o publicăm sau nu.
‎Fiindcă era neclară.
‎Era o imagine neconcludentă.
‎Eu eram de părere ‎că familia l-ar fi putut recunoaște.
‎Și că e bine să o facă publică imediat.
‎Au zis că nu se poate.
‎Le-am spus că, ‎în timp ce ei se eschivează,
‎atacatorul pregătește următoarea bombă.
‎„E urgent. Publicați-o odată!
‎Nu pierdeți timpul!
‎Ce veți declara dacă o bombă explodează ‎în timp ce noi vorbim?
‎Le voi spune oamenilor ‎că putea fi prevenită.
‎Publicați naibii fotografia!”
‎Dar nu s-a publicat.
‎Poliția ne întreba ‎dacă am auzit ceva și ce părere aveam.
‎Noi întrebam lumea același lucru.
‎Cine e următoarea țintă? ‎Vor fi uciși oameni?
‎Lume din toată țara își asuma meritul. ‎Lupii Albi.
‎Scrisorile proveneau din East Midlands.
‎Eram surescitați. Îmi amintesc
‎că încercam zi și noapte să aflăm ‎cine le-a trimis.
‎Întocmeam liste. ‎Cine ar fi putut face așa ceva?
‎Nimeni nu auzise nimic.
‎Ce făceai ca să găsești atacatorul?
‎Încercam să găsesc lume.
‎M-am prefăcut, mai întâi, că mă bucuram
‎și întrebam lumea dacă știe cine a fost.
‎Așa ceva.
‎Dar nu știa nimeni.
‎Nu știa nimeni.
‎E greu să fii în situația
‎în care spionezi oameni
‎și încerci să ignori vocile din capul tău.
‎Nu e ușor.
‎Devenisem…
‎Devenisem imun la rasism
‎și la fascism.
‎Admiram eroi din mișcarea noastră,
‎precum cei din Waffen SS.
‎Pe Hitler, desigur.
‎Pentru un rasist era un mediu ‎la care aspira.
‎Te-ai simțit spălat pe creier?
‎Aș să spun că am crezut ‎că-s doar prostii.
‎Dar…
‎Da, clar.
‎Da, m-au îndoctrinat. Da.
‎Mă îndoiam că… ‎Am avut dubii în privința Holocaustului.
‎Și mă gândeam
‎că poate eram naiv
‎dacă credeam părerea generală
‎că s-a întâmplat.
‎Dacă pot intra în mintea mea, ‎imaginați-vă ce pot face cu alți oameni.
‎Haideți!
‎Când sunteți pregătiți!
‎Drepturi pentru albi!
‎Când te afli în bula aia, ‎ești cu oameni care gândesc la fel.
‎Au aceleași nemulțumiri ca tine,
‎au același trecut ca tine, ‎mulți dintre ei.
‎Ești izolat de realitate.
‎Eram și eu implicat pe atunci.
‎Asta e țara noastră!
‎Proprii trădători de rasă,
‎care încearcă să distrugă această țară,
‎ei sunt dușmanul!
‎John Tyndall era liderul nostru.
‎La momentul ăla era un politician ‎de extremă dreaptă important.
‎Tyndall era un magnet pentru inadaptați, ‎nebuni și ratați.
‎Și asta voia, pentru că îi putea controla.
‎N-ar fi spus cuiva să arunce oameni în aer
‎sau să atace oameni, ‎dar era priceput la vorbe.
‎Discursurile lui erau ‎destul de înflăcărate.
‎Vom lupta, vom lucra, ‎vom continua și ne vom strădui
‎să construim o țară pentru care s-a murit
‎și vom reda Marea Britanie ‎poporului britanic.
‎Mergeam la diferite întâlniri
‎și se țineau mereu în baruri.
‎Acolo se aflau tineri violenți, beți,
‎cărora li se spunea că sunt amenințați ‎de hoardele de imigranți,
‎care îi vor ucide în somn, ‎le vor viola soțiile și mânca copiii.
‎După întâlniri, ‎se ajungea mereu la violențe.
‎Haide, băi, labagiule!
‎Sunteți bine? Pot să vă examinez?
‎Ești mereu plin de ură,
‎de furie și de frustrare,
‎și apoi…
‎Poți să te dezvlănțui. Înțelegeți?
‎Te descarci pe altcineva.
‎Îmi amintesc că, ‎după o oarecare întâlnire,
‎aveam o furgonetă.
‎Am străbătut zona
‎și am târât oameni de culoare ‎de pe stradă.
‎I-am răpit, practic,
‎și au fost supuși unor violențe groaznice.
‎Dacă PNB n-ar fi avut ședința aia în bar…
‎și n-ar fi spus tuturor ‎că erau amenințați,
‎că sunt în pericol, ‎nu ar fi ieșit să atace oameni.
‎I-au incitat să facă asta
‎și apoi se ștergeau pe mâini
‎și plecau la conacurile lor ‎din Surrey sau unde erau
‎și noi de întorceam ‎la cocinile noastre din Stockwell.
‎Și treaba era gata.
‎Așa se întâmplă.
‎Așa manipulează și se folosesc de oameni…
‎Da, am făcut chestii destul de oribile.
‎Lucruri rele.
‎Când ți-a venit ideea să faci asta?
‎Nu știu. Acum câțiva ani.
‎Pentru că ai doar 22 de ani, nu‎?
‎Da, deci aveam cam 20 de ani.
‎Sigur ai citit în presă
‎despre organizația Lupii Albi.
‎Nu știu cine sunt.
‎Nu-mi pasă cine sunt.
‎Deci ei nu știu cine ești tu?
‎Nu, habar nu au.
‎Deci pretențiile lor sunt pur fictive?
‎Inventate.
‎Încearcă să-mi fure gloria.
‎Țelul meu a fost politic.
‎Am vrut să dezlănțui ‎un război rasial în țară.
‎Ce înseamnă asta?
‎O revoltă și toate astea.
‎Violență rasială pe stradă, în fine.
‎Am înțeles. Care era intenția ta atunci?
‎Să găsesc o țintă ‎pe care o să o arunc în aer.
‎Te-ai fi hotărât unde să pui bomba?
‎Da.
‎În Soho.
‎Două atacuri cu bombă în Londra ‎au creat temeri că vor urma și altele.
‎Rasiștii, se pare, ‎sunt în spatele atacurilor
‎și probabil vor urma și altele.
‎Nimeni nu știa ‎care comunitate urma să fie vizată.
‎Oare comunitatea chinezească?
‎Oare comunitatea evreiască?
‎Au fost multe discuții.
‎Dar conversațiile timpurii
‎erau despre rasă, despre etnie.
‎Nimeni nu se gândea la faptul ‎că se putea extinde și la comunitatea gay.
‎Partea vizibilă a comunității gay ‎era în Soho,
‎probabil pe Old Compton Street.
‎Poți să te plimbi de la un bar la altul ‎sau de la un local gay la altul.
‎Erau prospere, pline de energie
‎și de viață.
‎Te simțeai liber.
‎Simțeai că poți fi tu însuși ‎în locurile alea.
‎Când s-a declanșat a doua bombă, ‎lucrurile au devenit clare.
‎Era vorba de cineva care ura diversitatea.
‎Care urăște oamenii care sunt diferiți,
‎care nu se potrivesc cu percepția lor ‎despre o societate normală.
‎Am început să discutăm ‎cu cei din conducerea poliției.
‎Ni s-a spus că e o problemă rasială.
‎Ne-am exprimat îngrijorarea ‎și am fost întâmpinați cu scepticism
‎și lipsă de încredere ‎din partea Scotland Yard.
‎Așa că a rămas la latitudinea noastră
‎să-i sunăm ‎pe patronii localurilor importante,
‎ai barurile, ai cluburile, ai cafenelelor, ‎ai restaurantelor și să le spunem…
‎„Am putea fi ținta următoare. ‎Aveți grijă. Fiți vigilenți.”
‎Îi vom învinge ‎pe cei responsabili de aceste bombe.
‎Îi vom prinde.
‎Nu avem o confirmare de la un grup anume,
‎care ar fi responsabil ‎pentru aceste atacuri,
‎dar, în mod evident, cel mai probabil
‎e vorba de extremiști de dreapta ‎care vizează grupuri minoritare.
‎Nimeni nu știa unde o să se întâmple.
‎Dar toți se așteptau să se întâmple.
‎Mă întâlneam cu Arthur în locuri
‎unde credeam că nu vom fi recunoscuți.
‎Hoteluri turistice din Londra
‎sau în afara Londrei.
‎A înțeles care era misiunea lui.
‎Și a înțeles că trebuie să-i oprească.
‎Mă întâlneam cu persoana de contact
‎și treceam în revistă numele ‎unor oameni pe care îi cunoscusem deja…
‎și l-am menționat pe un tip,
‎căruia îi ziceam Dave din Barking,
‎pentru că mi-a spus că locuiește acolo.
‎Eram apropiați de vârstă, ‎ne-am împrietenit puțin,
‎am vorbit despre muzică
‎și despre faptul că nu-i plăceau ‎oamenii cu tenul tuciuriu.
‎L-am văzut ultima dată la mitingul anual,
‎când era un fel de coordonator.
‎Avea o brățară de coordonator. ‎A stat lângă John Tyndall.
‎Cred că Tyndall fusese bătut destul ‎de rău de antifasciști.
‎După aia, Dave a dispărut.
‎Și nu m-am mai gândit la el.
‎După sâmbătă în Brick Lane,
‎am luat un taxi spre Soho, ‎ca să merg în recunoaștere.
‎- Cam pe la ce oră? ‎- Cred că era în jur de șapte.
‎Bine. Ce intenționai la momentul acela?
‎Mă gândeam ce bar să arunc în aer.
‎M-am dus pe Old Compton Street.
‎Am vrut să mă asigur că e un bar de gay.
‎De homosexuali, în fine.
‎Ai vreo problemă cu homosexualii?
‎Da, am.
‎De ce?
‎Sunt extrem de homofob.
‎Pur și simplu îi urăsc.
‎- De ce? ‎- Nu știu. Pur și simplu.
‎- Trebuie să existe un motiv. ‎- Am ceva cu homosexualii.
‎Nu-mi place să vorbesc ‎despre asta, înțelegeți?
‎Am ales homosexualii fiindcă îi urăsc.
‎Știți? Adică, a fost ceva personal.
‎Pe casetă nu îți dai seama, ‎dar când vorbim despre homosexuali,
‎închizi ochii și pare ‎că ai o reacție intensă, David.
‎Da. Efectiv nu-mi plac.
‎Nu-mi plac, bine?
‎Eu sunt heterosexual. Nicio grijă.
‎Nu. Nu e o problemă, dar te supără.
‎Știi? Nu înțeleg de ce te supără.
‎Te-a supărat destul cât să pui o bombă.
‎Dar nu înțeleg de ce.
‎După două sâmbete cu atentate la Londra,
‎poliția avertizează oameni ‎care ar putea fi ținte potențiale,
‎să fie vigilenți în weekend.
‎Detectivii se tem că atacurile ‎din Brick Lane și Brixton
‎ar putea fi începutul ‎unei campanii teroriste rasiste naționale.
‎Poliția nu vrea să răspândească panică, ‎dar vrea ca lumea să fie conștientă
‎că există pericolul unui atentat ‎cu bombă în weekend.
‎JOI
‎Au fost două lucruri ‎care au atras atenția asupra suspectului.
‎În loc să ne uităm la mii de oameni,
‎trebuia să ne uităm la sutele de oameni ‎care aveau o geantă.
‎Și, după ce găseam geanta,
‎ne uitam după șapcă.
‎Dar asta însemna sute și sute de ore.
‎Nu se putea recunoaște persoana ‎în primele imagini.
‎Dar apoi am început să găsim ‎alte imagini mai clare.
‎Cei de la birou mi-au zis: ‎„Șefa, trebuie să vedeți asta.”
‎Îmi amintesc clar acel moment.
‎Iată imaginea. El e atacatorul.
‎La ora de vârf, ‎erau afișe cu ea în stații
‎și în alte locuri cheie din capitală.
‎Imaginile au fost puse pe internet
‎și sunt trimise tuturor polițiștilor ‎din țară.
‎Chiar dacă poliția suspectează ‎că acatorul,
‎dacă se uită la emisiune
‎și crede că e nevinovat, ‎să se ducă la poliție!
‎Am auzit la radio că aveați poze cu mine.
‎M-am gândit că gata, m-au prins.
‎M-am dus imediat acasă și mi-am dat seama ‎că încă nu m-au prins.
‎Am construit dispozitivul, am setat ora, ‎am împachetat totul.
‎Am așteptat până la 16:30, ‎am luat un taxi până în Soho.
‎La ce oră ai setat cronometrul ‎pentru bomba din Soho?
‎La 18:30.
‎VINERI
‎Era ziua mea liberă.
‎Cred că fusesem la o galerie ‎și eram în drum spre casă.
‎Și era o zi de vineri,
‎începutul unui weekend lung. ‎Vremea era superbă.
‎Cred că era după-masa târziu.
‎Oamenii tocmai ieșeau de la muncă, ‎era o voioșie în aer,
‎fiindcă începea un weekend lung.
‎Era o anumită stare.
‎Mai fusesem în Admiral Duncan.
‎Nu mai știam cum e, ‎treceam pe lângă el și mi-am zis:
‎„Aș bea o bere.”
‎Barul era mic. Îngust.
‎Și tocmai începea să se aglomereze.
‎Soseau din ce în ce mai mulți oameni.
‎Era vineri după-amiază.
‎Și am auzit că poliția a identificat ‎imagini din Brixton.
‎Am văzut o copie a ‎Evening Standard.
‎Imediat m-am gândit ‎că e Dave din Barking.
‎Apoi, m-a sunat omul de contact ‎de la Searchlight
‎și i-am spus:
‎„Ar putea să fie David Copeland.”
‎NUME?
‎Ne-am uităm imediat prin arhive,
‎peste ce ne-a spus Arthur ‎de-a lungul anilor
‎și am găsit numele lui Copeland,
‎menționat în câteva întâlniri ‎și evenimente.
‎Un coleg de-al meu a contactat poliția.
‎M-am uitat la ceas. Mai aveam ‎cam o oră până la declanșare.
‎Am așteptat lângă cabina telefonică, ‎ca și cum voiam să dau un telefon.
‎Am intrat la șase…
‎șase și zece.
‎Am comandat de băut.
‎I-am văzut pe cei ‎pe care urma să-i multiz și să-i omor.
‎Nu m-am simțit bucuros.
‎Nu m-am simțit trist.
‎Nu am simțit nimic.
‎Și cât timp ai stat la capătul barului?
‎Cincisprezece, 20 de minute.
‎Da? Ai băut un pahar de Cola, nu?
‎Un pahar de Cola.
‎L-am lăsat acolo și am întrebat ‎dacă e o bancă în apropiere.
‎În timp ce plecai, nu?
‎- Da. ‎- Da.
‎Câți oameni erau în bar
‎când ai lăsat geanta jos? Îți amintești?
‎Între 15 și 20 de oameni.
‎M-am chinuit să ies de acolo.
‎A trebuit să cer oamenilor ‎să-mi dea voie să trec.
‎Știam că lumea avea să moară, ‎dar a trebuit s-o fac.
‎Devenise din ce în ce mai zgomotos.
‎Am comandat berea.
‎Nu știu dacă am apucat să beau.
‎Apoi…
‎N-am mai auzit nimic.
‎Ceva era ciudat.
‎M-am simțit ciudat.
‎Totul se oprise.
‎Nu mă simțeam bine.
‎Și cred că încă mă sprijineam de bar.
‎M-am uitat vizazi de mine ‎unde ar fi trebuit să fie oglinzile
‎și sticlele, dar nu era nimic.
‎Doar întuneric, rotocoale de fum
‎și nimeni.
‎Nu vedeam pe nimeni, nu auzeam nimic.
‎Și îmi amintesc că m-am întors
‎să văd ce se întâmplă
‎și apoi tot ce îmi amintesc…
‎e că mă uitam la o femeie tânără,
‎care își mișca gura. Țipa, cred.
‎Am aflat apoi că, într-o explozie, ‎ți se distrug timpanele.
‎Cred că am fost târât afară și era un tip
‎care a fost cu mine ‎și care a spus că vorbeam cu el.
‎I-am spus de unde sunt.
‎Nu-mi amintesc nimic din astea. ‎Nimic. Absolut nimic.
‎M-au dus la spital.
‎Nu știau dacă voi trăi.
‎Mi-au dat medicamente puternice.
‎Și îmi amintesc că visam
‎în timp ce îmi ajustau medicația.
‎Visam că eram într-un club de noapte ‎și lumea era șobolani.
‎Și șobolanii erau îmbrăcați ca oamenii.
‎Erau șobolani în pereți. Îi puteam auzi.
‎Era un biplan.
‎Un avion care aterizează pe apă.
‎Și care ajunsese la clubul de noapte.
‎Șobolani și iar șobolani.
‎Am aflat mai târziu ‎că Copeland își lăsase șobolanii…
‎Avea șobolani.
‎Și i-a lăsat să se plimbe peste chestiile ‎pe care le punea în bombe.
‎Și, din câte mi-am dat seama, ‎băieții care erau în spital cu mine
‎aveau infecții ciudate.
‎Nimeni nu știa din ce cauză.
‎A fost din cauză că lăsase șobolanii…
‎să urineze și să defecheze ‎peste chestiile pe care le punea în bombe.
‎Pacienții au venit toți deodată
‎și am început să ne dăm seama ‎cât de gravă e situația.
‎Aveau răni destul de groaznice.
‎A fost ca o scenă de război.
‎Pacienții au venit cu arsuri puternice,
‎inconștienți,
‎unul după altul.
‎Și poate cel mai dificil lucru ‎cu care m-am confruntat în carieră
‎a fost să am de-a face ‎cu un pacient care venise inconștient
‎și care fusese așa câteva zile.
‎Pe măsură ce și-a revenit,
‎ne-am dat seama ‎că trebuie să vorbim cu el
‎ca să-i dăm ‎cea mai proastă veste posibilă.
‎Doi prieteni de-ai lui muriseră
‎și, în mod tragic, ‎la fel și soția lui și copilul nenăscut
‎fuseseră uciși.
‎O femeie însărcinată ‎și cavalerul ei de onoare
‎sunt printre cei trei uciși în explozie.
‎Andrea Dykes a fost ucisă instant.
‎Soțul ei, Julian, ‎e în stare critică la spital.
‎CA BĂRBAT DE CULOARE ȘI BĂRBAT GAY ‎SFIDEZ FASCISMUL
‎Eram acasă când am auzit.
‎A fost un șoc total.
‎M-am simțit neputincios.
‎Am fost aproape…
‎Am fost aproape
‎în ce privește…
‎Da, credeam că eram aproape ‎să prindem făptașul.
‎Am dat de o adresă ‎la care era posibil să fi locuit.
‎Sincer, am vrut să fiu prins.
‎De ce?
‎Aș fi celebru într-un fel.
‎Ce înseamnă faima pentru tine?
‎Înseamnă să exiști.
‎Cum adică? Nu înțeleg.
‎CINE E VINOVATUL?
‎Dacă nu te ține nimeni minte, ‎înseamnă că n-ai existat.
‎Bine.
‎Am părea nepăsători ‎dacă nu am întreba de ce ai făcut-o.
‎Pentru a răspândi frică, ‎resentimente și ură.
‎Sunt nazist.
‎Recunosc.
‎Da.
‎David, sunetul indică faptul ‎că banda e pe terminate,
‎așa că terminăm în acest moment.
‎Da, doamnelor și domnilor, în primele ore ‎ale dimineții de sâmbătă, 1 mai,
‎agenți ai Brigadei de Combatere ‎a Criminalității Organizate
‎au arestat un bărbat de 22 de ani ‎din Cove, Hampshire.
‎Bărbatul nu face parte
‎din grupurile care și-au asumat ‎răspunderea pentru atentate.
‎Din ce am înțeles se pare ‎că a lucrat singur,
‎din interese personale.
‎13 LUNI MAI TÂRZIU
‎La începerea procesului lui David Copeland
‎au participat peste treizeci de victime
‎și rudele celor uciși.
‎Inculpatul de 24 de ani neagă ‎trei acuzații de omor‎,
‎invocând răspunderea redusă.
‎Copeland nu ar fi primul
‎care a crezut că poate scăpa nepedepsit, ‎susținând că e nebun.
‎Am o mare problemă cu cei ‎care fac rău femeilor sau copiilor.
‎Când Copeland a…
‎Când…
‎A ucis femeia și pe copilul ei nenăscut.
‎Nu aveam de gând să-l las să scape.
‎Singura lui opțiune
‎a fost să invoce răspunderea redusă,
‎așa că voiam să-l fac să mărturisească ‎că era întreg la cap.
‎În zilele noastre, ‎există vânători de pedofili pe internet,
‎care se prefac că sunt bărbați sau femei
‎și un pedofil ia legătura cu ei,
‎apoi aranjează o întâlnire ‎și dau dovezile poliției.
‎Înainte de internet, dacă vreți,
‎eu procedam diferit, dar asemănător.
‎Dragă David, nu mă cunoști,
‎dar am auzit de tine la știri.
‎Cum se poate să-i spui cuiva monstru ‎și malefic, fără să-l cunoști?
‎Cred că toți sunt nevinovați ‎până la proba contrarie.
‎În fine, sper că nu te deranjează ‎că îți scriu.
‎Patsy.
‎Dragă Patsy, mulțumesc pentru scrisoare.
‎Am 1,80 m, 23 de ani și părul șaten.
‎Mama spune că sunt chipeș, ‎dar nu știu ce să zic.
‎Nu-mi pot imagina cum arăți. ‎Te rog, trimite-mi o poză!
‎Copeland voia să dețină controlul,
‎așa că am inventat-o pe Patsy Scanlon.
‎Patsy era ca fetele alea
‎din filmele de propagandă din anii '40.
‎Era suplă, blondă, frumoasă.
‎Cineva care face ce i se spune ‎fără să pună întrebări.
‎Cineva vulnerabil.
‎O persoană neroadă, înțelegi?
‎Am știut că o să prindă momeală.
‎Am știut.
‎Pentru supraviețuitorii atacurilor ‎lui Copeland, a fost o zi cumplită.
‎În timp ce s-au descris ‎rănile cauzate de explozii,
‎mai multe persoane ‎au fost vizibil deranjate.
‎Procesul a fost despre faptul ‎dacă era nebun sau malefic
‎și era înconjurat de avocați.
‎Avea mai mulți de partea lui
‎decât aveam noi, procuratura.
‎David Copeland a pledat nevinovat ‎la acuzația de omor,
‎dar a spus că e vinovat ‎de omor din culpă
‎invocând răspunderea redusă.
‎Acum juriul trebuie să decidă ‎starea sa psihică.
‎Era nevoie de o dovadă incontestabilă.
‎Aveam nevoie să-mi spună ceva
‎care ar fi arătat că îi minte pe doctori,
‎dar nu aveam mult timp să-l prind.
‎Dragă David,
‎sper că nu-ți faci griji pentru proces.
‎Pesemne că ești stresat.
‎Dragă Patsy,
‎ești o tânără foarte atrăgătoare.
‎Ei, mă rog.
‎Planul era să-l măgulesc pe Copeland, ‎și, astfel, să-l fac să se destăinuie.
‎Sper că ești încrezător ‎și că ești optimist.
‎E ciudat să fiu faimos.
‎Dragă David,
‎ți-am văzut poza în ziare deunăzi.
‎Mama ta are dreptate. Chiar ești chipeș.
‎Dragă Patsy,
‎mă gândesc mereu la tine.
‎Tot ce fac e să visez la tine ‎și la când ne vom întâlni.
‎Și a semnat „Cu dragoste, Dave”. ‎Însemna că lucrurile se precipitaseră.
‎Starea scrisorilor ‎lui Copeland s-a schimbat.
‎Dear Patsy...
‎Am început să primesc nenumărate scrisori.
‎Scrisorile tale sunt singurul lucru ‎care îmi dau curaj.
‎Noaptea mă gândesc la tine.
‎Promite-mi că n-o să mă uiți. ‎Sper să-mi scrii în curând.
‎Apoi, în sfârșit, îl prinsesem.
‎Dragă Patsy, locul ăsta e o glumă.
‎La fel și doctorii.
‎Se cred deștepți, dar sunt la fel ‎de proști ca fraierii de aici.
‎Procesul merge destul de bine.
‎Nu pot să cred ‎că am păcălit toți doctorii.
‎„Nu pot să cred ‎că am păcălit toți doctorii.”
‎Juriul a analizat corespondența ‎în întregime.
‎Au văzut ce am văzut și eu, ‎ce a văzut și psihiatrul.
‎Nu e nimic în neregulă cu el.
‎Lui Copeland i s-au fotografii ‎cu toate rănile groaznice,
‎cu suferința și durerea ‎pe care le-a provocat
‎și nici măcar o dată nu a părut afectat.
‎Dar când procurorul a citit cu voce tare
‎că fata cu care voia să se mărite
‎de fapt, era un paznic păros ‎din Essex, numit Bernie,
‎și-a luat capul în mâini ‎și s-a prăbușit în banca acuzaților.
‎Lumea lui se sfârșise.
‎Bună seara! ‎David Copeland, tânărul fanatic
‎care-l adora pe Adolf Hitler ‎și care a pus bombe în Londra,
‎se află în Broadmoor ‎și începe șase sentințe pe viață.
‎A fost condamnat pentru uciderea ‎a trei persoane și rănirea a aproape 150
‎prin atentate cu bombă ‎ce ținteau negrii și homosexualii.
‎Juriul i-a respins pledoaria ‎cum că nu poate fi tras la răspundere.
‎Doi dintre supraviețuitori au trăit
‎un moment emoționat în fața tribunalului.
‎David Copeland nu și-a atins ‎țelul de a fi faimos și important.
‎Verdictul de azi dovedește ‎că un nimeni periculos și jalnic,
‎care e unde merită să fie.
‎- Mulțumesc, băieți. ‎- Mersi.
‎Lumea voia să mergem să bem ceva.
‎Și îmi amintesc că mi-am zis ‎că nu e nimic de sărbătorit.
‎Frumos!
‎Pentru noi începuturi!
‎Mereu am avut sentimentul ‎că a fost o nenorocită de risipă.
‎Ce risipă de viață umană!
‎Inclusiv a lui.
‎Nu va fi liber niciodată ‎și nu va fi de folos nimănui.
‎Și tot ce a făcut oamenilor ăstora…
‎Sute și sute de oameni.
‎Aș vrea…
‎Aș vrea să fi putut să-l oprim.
‎Să-l oprim să-i rănească ‎și să-i omoare pe oamenii ăia.
‎Deci există un fel de vinovăție, nu?
‎Da, cu siguranță.
‎Mă gândesc des la asta.
‎Credeam că am trecut peste asta. ‎Și apoi a revenit.
‎Eu…
‎Când m-am alăturat PNB-ului, ‎mi se părea incitant să fiu spion
‎și să prind oamenii răi.
‎Dar, după ce s-a întâmplat așa ceva,
‎mi-am dorit să fi putut ‎să-l fi oprit mai devreme.
‎Da.
‎Arthur a fost motivat să facă ceva bun.
‎La momentul acela, exista o recompensă. ‎Poliția a oferit o recompensă.
‎70.000 de lire pentru identificarea lui.
‎Pe Arthur nu l-au interesat banii.
‎Și chiar acum… ‎Unii membri ai familei lui
‎au aflat de-abia ‎la a 20-a aniversare a atentatelor
‎despre ceea ce făcuse.
‎Că până la urmă nu era nazist.
‎Arthur a fost în interior ‎timp de zece ani,
‎săptămână de săptămână ‎la ședințele Partidului Național Britanic,
‎urmărit pe stradă de antifasciști,
‎atacat de antifasciști,
‎la concerte cu naziști,
‎a făcut toate astea și…
‎A făcut mult mai mult ‎decât doar să-l indentifice pe Copeland.
‎A jucat un rol important în faptul
‎că Partidul Național Britanic ‎nu a mai avut succes în estul Londrei.
‎Tyndall n-a reușit să pună stăpânire ‎pe țară datorită lui Arthur.
‎Poliția spune că prezența PNB ‎introduce un element de tensiune rasială…
‎Poliția spune…
‎- Nu-i credeți. ‎- Nu, nu acceptăm asta.
‎Și nici acuzațiile și condamnările ‎membrilor partidului.
‎Am mai spus-o, ‎membrii noștri nu au mai multe condamnări
‎decât alți membri ai altor partide.
‎Așa. Mulțumesc mult.
‎Bine. Luați-vă lucrurile de aici ‎cât mai repede.
‎Sunteți cum îmi imaginam.
‎Vă comportați exact cum ne așteptăm…
‎Încearcă să ne dezbine
‎și mesajul pe care îl transmite azi e
‎că efectul e cel invers.
‎Suntem mai uniți!
‎Așa cum nu ne-ați mai văzut!
‎Să mărșăluim ca să ne atingem scopul!
‎Cred că cineva ca Copeland,
‎care încearcă să facă ce a făcut Copeland, ‎nu va reuși niciodată.
‎Ceea ce îmi dă speranță
‎e că sunt mult mai mulți oameni buni ‎decât oameni răi.
‎Cei plini de ură nu au cum să câștige.
‎Pe termen lung, ‎nu au cum să câștige niciodată.
‎Și trebuie să fie oribil ‎să fii consumat de ură.
‎Știi?
‎De câte lucruri nu te poți bucura, ‎fiindcă ești plin de ură!
‎Nu. Azi e vineri. ‎Mă duc acasă să beau o bere.
‎Subtitrarea: Andra Foca