Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kaphatok egy sört?
- Persze. - Köszönöm.
Hozok egyet.
Miért egyezett bele a találkozóba?
Érdekes történet, és…
én másképp látom a dolgot.
Sieg Heil! Sieg Heil!
Tíz évig voltam beépülve a szélsőjobbosok közé.
Sokkal rosszabb volt, mint vártam.
De tényleg.
Kőkemény volt.
Különösen az első években volt totál nácis,
és az emberek
versengtek azért, hogy minél radikálisabbak legyenek.
Szóba jött, hogy faji háborút indítanak.
Igen, faji háborút.
Eljött az idő, amikor embert kellett volna ölnünk.
És volt listánk a célpontokról.
És aztán mi lettünk volna
maguk a bombagyártók.
Az 1990-es években sok zűr volt az utcákon.
Sok feszültség.
Csak egy szikra kellett a robbanáshoz.
De nem gondoltuk, hogy bárki is megteszi.
De aztán valaki megtette.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
TELJES KÉSZÜLTSÉG A VÁROSOKBAN
KISBABA TÍZCENTIS SZÖGGEL A FEJÉBEN
„ÖN A KÖVETKEZŐ”
Az interjú felvételre kerül.
Terrence Boland nyomozóőrmester vagyok,
az Új Scotland Yard terroristaellenes részlegétől.
A jelen lévő tiszt…
Philip Johnstone rendőrnyomozó
az Új Scotland Yard terroristaellenes részlegétől.
Ma 1999. május 1. van,
és most 18:13 az idő az órám szerint.
GYANÚSÍTOTT KIHALLGATÁS, 1999. MÁJUS 1.
AZ EREDETI HANGFELVÉTEL ÁTIRATA ALAPJÁN KÉSZÜLT
Tudja, azért ülünk itt, hogy kiderítsük az igazságot.
Én akartam lenni a szikra, ennyi.
Ami lángra lobbantja az országot.
A gondolat egyre erősebb lett.
Nem ment ki a fejemből.
Ez a végzetem, tudja?
Végül egy reggel felébredtem, és már nem agyaltam rajta.
Meg akartam tenni.
És mikorra tervezte a robbantást?
Szombatra.
Fél hatra.
SZOMBAT
Azon a gyönyörű reggelen
tele volt emberekkel az utca,
napfény, pezsgett az élet Brixtonban,
és mindenki elvolt a maga dolgával.
Őszibarack, szilva, nektarin! Eper is van! Vigyék csak!
Potom pénzért adjuk a drága gyümölcsöket!
Brixton csodálatos hely.
Ez egy történelmi hely.
Ide jött először minden fekete,
aki Londonban akart élni.
Itt együtt dolgozunk, együtt élünk.
A világ minden tájáról ismerünk embereket.
Mindenhol kereskednek valamivel,
próbálják megszerezni a napi betevőt.
Nem, az két font lesz.
- Minden slágerlistás CD itt van. - Mindegyik.
Snoop Dogg…
Michael Jackson, Madonna.
Volt itt egy Snoop Dogg-os felnőttfilm.
Aha.
- Kalózkópia… Én nem láttam. - Sosem árultuk.
- De, igen. - Nem hiszem. Mindegy.
Az emberek Robin Hoodnak tartottak minket,
de nem az Our Price lemezbolt. Volt egy közel az utcában,
és viccelődtünk a nevükkel: „Ez az én áram, nem a Mi árunk.”
Sok szlogenünk volt.
„Nem a teherautóról esett le, nekem kellett levennem.”
„Nekem nyolc, hogy benne vagy-e a buliban,
ez a bolti ár fele.”
Ezt nagyon bírtam. Pacsit!
Gyerünk! Ne tartsam hiába!
Kókusz!
Kókusz, nagyon friss.
Mind ott voltunk, csodás nap volt.
A szomszédom hirtelen azt mondja:
„Nézd, Talent! Van itt egy táska,
és hallani valami hangot.”
„Milyen hangot?” Erre ő: „Gyere, nézd meg!”
Eljöttem a standomtól,
és hallottam, hogy…
Ilyen hangja volt a fekete táskának.
Lehetett volna benne aranyrúd, vagy egy csomó drog.
Vagy sok pénz. Nem a mi táskánk volt.
Kinyitottam, belenéztem,
és aztán: „Bomba!”
„Tényleg bomba?” Nem vagyok bombaszakértő,
de ahogy láttam, egyből tudtam.
Pedig most láttam először.
Olyan volt, mint a rajzfilmben.
- Igen. - Egy óra, két bigyó, meg minden.
- Lehetett tudni. - Régi csengős ébresztőóra.
Két csengővel.
- Kerek óra Tupperware-dobozban. - Ilyen volt.
És a dobozból vezetékek lógtak ki, belementek egy…
barna tömbbe.
- Szöggel teli dobozba. - Dobozba.
Szóltam, hogy hívják a rendőrséget,
mert nem tudtuk, mi történik, vagy ki hagyta ott a táskát,
mert senki sem volt ott.
Visszamentem a standomra, mert…
vártak a vevők.
Emlékszem, elsétáltam, hogy én ebből nem kérek,
de visszajöttem.
Emlékszem a fickóra,
többen azt mondták: „Ne légy hülye!
Rakd a kukába, meg sem történt.”
Kész őrület… senki nem tudta, mit tegyünk.
Az emberek nem hiszik el. Már sokszor elmeséltem.
Egy kokós kivette a bombát, és lenyúlta a táskát.
„Ne, csak szívatsz! Kizárt, hogy így volt.”
„De, esküszöm, hogy így volt.”
- Még van olyan narkós… - A narkós innen jött.
Valahogy így jött…
a stand mögül, és felkapta.
Szóltunk, hogy hagyja a kurva táskát, mert bomba van benne.
Megfogta a bombát, erre mindenki: „Mit csinálsz?”
Most, hogy kivette, mindenki látta.
Jól látszott, ő meg szép lassan…
Így kirakta… fogta a táskát, és csak úgy elsétált.
A táska kellett neki. Elvitte.
Az őr hívta a rendőrséget,
jöttek a rendőrök…
Ahogy a rendőrség jött, szóltam: „Ez egy bomba.”
Kérem, tegyék szabaddá a helyet!
Köszönjük.
Nem tudom, hogy érhettem földet.
- Arra emlékszem, hogy felálltam. - Pontosan.
Csak ahogy felálltam.
- Épp kiabáltál. - Igen.
- A nevemet ordította. - Az utána volt.
Egy hordágyon találtam rá a buszmegállónál.
„Itt vagyok, Lee!”
Lebuktam a kocsi alá.
Nem hittem, hogy bárki túlélte,
mert mintha az egész épület ránk omlott volna.
Belement egy szög a lábamba.
Hihetetlen, hogy megúszta. Előtte volt. Őrület.
Van, akinek levitte a lábát, vagy szög volt a fejében.
Nem értettem, miért pazarolják rám a hordágyat.
- Felvágták a farmer szárát. - A lábamat érte.
Anyám szülinapomra vette a farmert.
„Ne vágják el! Anyukám vette szülinapomra.” Ezt sosem felejtem el.
Mindenfelé üvegszilánkok voltak.
Én nem sérültem meg,
hálát adok érte az égnek.
Ott a legtöbb ember…
nagyon sok áldozat volt.
Az emberek összevissza rohangáltak,
nézték, hogy jól vannak-e a szeretteik.
Szörnyűség, fényes nappal.
Gondolt a következményekre?
Nem.
A vonaton csak elképzeltem, ahogy felrobban.
Meg kellett tennem. Olyan voltam, mint egy robot.
Gondolt az…
emberekre?
Nem.
Egyáltalán nem.
Harminckilenc ember sérült meg,
köztük egy gyerek is, tízcentis szöggel
mélyen a koponyájában.
Az égésből, robbanásból eredő sérüléseket,
plusz a repeszek okozta sérülést nagyon nehéz kezelni.
A bombát úgy tervezték,
hogy minél több embert öljön meg,
és csodával határos,
hogy aznap senki sem vesztette életét.
A szögbomba lényege,
hogy a lehető legtöbbet ártson
a lehető legtöbb embernek, és hogy minél több embert megöljön.
Ha fémtöredékeket tesznek a bombába,
aztán felrobbantják,
az a fémdarabokat közel
500 km/h sebességgel viszi.
A szögekre tapadhat bármi más,
amit a robbanás hulláma magával sodor.
És ahogy különböző embereket érint,
az egyik emberből kiszakadt darabokat
a másikra viheti át.
Ez elég bonyolult sebeket eredményez,
ahol az illető lábából egy darab
a mellkasában köthet ki,
vagy egy másik ember mellkasában.
Még sosem láttunk ehhez hasonlót!
Brixton szívéből jelentkezem,
ahol egyre fokozódik az indulat
az ismeretlen szögbombás merénylő ellen.
Nagy a feszültség Brixtonban.
Szeretnénk tisztázni, mi történt szombaton,
és kézbe vesszük az ügyet.
Itt van velem Mike Franklin.
A közösségi rendőrségi tanácsadóktól jött.
Mike, láttam, milyen nagy itt a feszültség.
Igen, az emberek dühösek.
Ez gyáva, érzéketlen támadás volt olyan ártatlan emberek ellen,
akik szombaton a napi ügyeiket intézték itt Brixtonban.
Amputált végtagok,
súlyos sérülések a szögektől.
Megsüketültek, megvakultak.
Ez nem csak egy kis zajos bombácska az utcában…
Ez életeket tett tönkre.
A rendőrség nem akart elhamarkodott döntést hozni.
Valahogy azt sugallták: „Nem zárunk ki semmilyen lehetőséget
a robbantás motivációját illetően.”
Rasszista támadásnak véltem.
Ösztönösen.
Ha valaki itt él, és ilyesmi történik, általában van egy tippje.
A rendőrök meg azt mondták, hogy ugyanúgy
el akarjuk kapni a robbantót, mint mi.
Erre a válasz: „Nem igaz, mert maga hol is lakik?
Nem olyan helyen, amelyet célba vettek volna.”
A robbantónak nem sikerült senkit megölnie,
így előfordulhat, hogy visszajön.
Londonban már voltak robbantások.
Az IRA hadjáratai nem olyan rég voltak.
Ma reggel a romokból származó bizonyítékokat
a tűzszerészek alaposan megvizsgálják.
Egy feltevés szerint a robbantás
az IRA ellentámadása volt,
miután Southamptonben…
De amire még nem volt példa,
hogy egy ilyen típusú bombát
robbantsanak egy bevásárlóutca közepén.
FŐVÁROSI RENDŐRSÉG
Halló! Simon Foy vagyok.
Én egy ifjú,
kölyökképű, tapasztalatlan,
elég törekvő,
valószínűleg kissé naiv
parancsnokjelölt voltam Brixton körzetében.
Nagy kihívást jelentett itt dolgozni.
Elég feszült volt a helyzet.
Rengeteg spekuláció volt,
hogy mi történt, és ki volt a felelős.
Rengeteg lehetőséget átgondoltam.
Tudtuk, hogy bandaháború várható,
és volt pár lövöldözés akkoriban.
Ahhoz volt köze?
Sokan mondogatták: „Na, mi lesz…”
„Mit kezd az üggyel?”
Uram, nem gondolja, hogy itt az ideje
bevallani, hogy nincs elég rendőr ahhoz,
hogy ellássák a közösségünkben felmerülő feladatokat?
Úgy vélték, nagy a felügyelet, és kevés a védelem.
Mind átéltük a '81-es brixtoni zavargásokat.
Meghaltak őrizetesek. Átéltük ezeket,
így sokan a közösségben
nem szívesen működtek együtt
a rendőrséggel, mert nem bíztak bennük.
A rendőrség igazoltatással zaklatja a közösségünk tagjait.
A rendőrség bejelentette, hogy elözönlik a területet
a robbantás miatt.
Gyerekkoromban komoly probléma volt a motozás.
Ahogy szombaton a haverokkal lógtunk,
lemezboltba jártunk, ilyesmi.
Szombaton többnyire biztos megtörtént,
hogy megállítottak motozásra.
A helyi rangidős rendőr azt mondta,
hogy leginkább azt tanácsolja,
fontoljátok meg, hogy beálltok rendőrnek.
Nincs elég embere…
Barátokat vittek be a rendőrségre, zúzódásokkal jöttek ki.
Azt mondták, arcul ütötte őket egy rendőr.
Ez… Ez elég megszokott volt.
Ezek ültették el az ellenszenv csíráit
a közösség és a rendőrség között.
A nap másik fontos híre.
A tegnapi brixtoni robbantást vizsgáló nyomozók azt mondják,
nem zárnak ki semmilyen lehetőséget a robbantó kilétét illetően.
A támadás egy terrorista csoporthoz sem köthető.
Itt volt múlt szombaton?
Nagyon sokan jelentkeztek,
de eddig még senki sem tudott
konkrétummal szolgálni a robbantóról.
Senki sem tudott semmit.
Csoport volt, vagy egyvalaki?
Komoly félelmet keltett.
TUD SEGÍTENI?
A rendőrség akkoriban nem figyelt a szélsőjobbosokra.
Azt mondták, figyelnek, és időnként elkapnak valakit,
de a biztonsági szolgálat vezetői úgy gondolták
hogy nem jelentenek fenyegetést.
Csak írogattak róla, de nem akarták megcsinálni.
Csak egy rakás huligán. Miért tartsuk szemmel őket?
A Searchlight egy magánhírszerzési vállalkozás volt.
Megfigyelésre beépültünk fasiszta csoportokba.
Jogot a fehéreknek!
Évek óta küldjük a figyelmeztetéseket.
Az utolsó leheletéig harcoló terrorista mozgalom
küzd a rendszer ellen.
Egy földalatti gerillahadsereg.
A terrorizmusról szólt. Az öldöklés volt a lényege.
Sieg Heil! Sieg Heil!
Veszélyes idők voltak, és meg akartuk állítani őket.
Minél többet tudunk a terveikről, annál inkább megállíthatjuk őket,
vagy felhívhatjuk a figyelmet rájuk.
Aztán megkeresett minket valaki,
aki önként segíteni akart.
Searchlight, tessék!
A húszas évei elején járó, politikai érdeklődésű srác volt,
aki elítélte a rasszizmust.
És nyilván, az én szempontomból az volt a legjobb,
ha beépül közéjük.
És így is tett.
Még fontos eltitkolnia a személyazonosságát?
Igen.
Mert ezek a fickók nagyon veszélyesek.
És még mindig nácinak tartják magát?
Igen.
Miért tette?
Szeretek kém lenni. Ez…
Bezsongat.
Elmondaná az elejéről, Arthur?
1999-ben fedett akcióban voltam a BNP-ben.
Az új évszázad új eszméket,
újfajta politikát igényel.
A Brit Nemzeti Párt volt a jogrend pártja.
Állítsuk meg a bevándorlást,
és segítsünk a bevándorlóknak hazatérni.
Tisztességes, becsületes,
törvénytisztelő állampolgárnak képzeltük magunkat.
Mi voltunk a jófiúk.
Olyan mozgalmat építünk, amely a jövő évszázadban
újra „naggyá” teszi Britanniát.
Ugyanakkor a valóságban
olyan helyen voltak BNP-gyűlések,
mint egy templomcsarnok, vagy egy kocsma hátsó helyisége.
Kopj le!
És ott az emberek osztogatták a halállistákat,
a nyílt náci propagandát,
a bombakészítési tippeket.
Arról álmodoztak, hogy valaki megy, és felrobbant
egy javasolt célszemélyt.
Nagyon szélsőséges volt.
Azt hittem,
hogy majd a náci témát
nem hozzák egyből elő az újoncoknál,
de rögtön azzal kezdték, hogy zsidót ölni jó dolog.
Az első nap?
Az első nap, igen.
Mit gondolt erről?
Hát, először is megdöbbentem. Féltem, de izgatott is voltam.
És emellett az a tény,
hogy nyíltan nácik voltak,
még inkább indokolta a folytatást, ugye?
Érezte, hogy próbálják ellenőrizni? Szimatolnak maga után?
Nem igazán, nem.
Szerintem azt hitték,
hogy aki csak fehér, csatlakozni akar hozzájuk.
Az antifasiszták persze nem tudták, hogy velük vagyok.
Szóval, párszor jól elintéztek.
Igazából a legrosszabb az volt… Egy lány volt,
aki jól fejbe vágott, azt hiszem, valami kalapáccsal.
Ilyen világban éltem.
Maga miben hisz, fiam?
Nagyon sok szegény fehér ember van az országban.
És lökik ezt a baromságot,
minden egyenlő, minden ez…
Ez a fehéreket…
Ezzel lealacsonyítják a fehéreket.
Olyanokat, mint én.
Ezért gondolta, telepít pár bombát?
Igen. Minél többet.
Hetente egyet.
Miért tett bele szögeket?
Mert betöri az ablakokat,
beleáll az emberekbe, megnyomorítja őket.
És megöli őket.
HÉT NAP MÚLVA
SZOMBAT
ÉDES ÉS FŰSZERES
Ez már a második hétvége,
amikor a fővárosban az etnikai közösségeket
figyelmeztetés nélkül megtámadják.
A Brick Lane-t estére lezárták, és bár sokkolóak az események,
nagy megkönnyebbülés, hogy nincs halálos áldozat.
Ez a bengáli közösség központját érte.
Komoly a helyzet, ez felér a faji terrorizmussal.
Ezek felháborító tettek, amit nem fogunk tolerálni,
és mindent megteszünk, hogy kiderítsük, kik a felelősek.
Bíróság elé állítják őket. Semmi kétség.
Itt van velem Siddy Shivdasani, az Eastern Eye újság szerkesztője.
Még ma is érkeztek halálos fenyegetések az irodánkba.
Egy hete óva intettük olvasóinkat.
Aki fekete vagy ázsiai régióban él, legyen óvatos.
Míg a politikusok és a rendőrség
azon tanakodott, hogy rasszista bűntény volt-e,
addig ők a következő támadásukat tervezték.
Csak köztudottá akartam tenni,
hogy csalódott vagyok a rendőrségben.
Próbáltam helyesen cselekedni.
Ezen igyekeztem, próbáltam helyesen cselekedni.
Akkoriban egy brit-ázsiai lap szerkesztője voltam.
Komoly rasszizmussal szembesültünk.
SÖPREDÉK!
Egy idő után megszokja az ember,
és igazából, nem sok értelme volt.
De aztán jött ez a levél.
AMIKOR ÜT AZ ÓRA
A Fehér Farkasok csoport küldte.
Tudtam, hogy ázsiai terület lesz a következő célpont. Éreztem.
De a rendőrség nem intett
semminemű óvatosságra
vagy éberségre.
Egyáltalán nem.
Úgy éreztük, le se szarnak minket.
BŰNÜGYI FIGYELŐ
A szombaton Dél-Londonban felrobbant házi készítésű bomba
elmebeteg akció volt.
Ma este segíthetnek. Elmondom, hogyan.
Ennyi szöget csomagoltak a robbanószer köré.
Ki vett ennyit?
Nem egy szokványos vásárló volt.
Ki kért ilyen mennyiségű szöget?
Alan Fry a terrorellenes részleg vezetője.
Előbbre jutottak az eddig kapott információkkal?
Természetesen,
bár még túl korai lenne konkrétumokat mondani
egy adott nyomozási irányt tekintve.
Nos, ha úgy gondolja, hogy segíthet, kérem, tegye meg!
Tízezer font a jutalom. És még emelkedhet.
Nem sok sorozatgyilkos volt az országban,
pláne, nem „sorozatrobbantó”.
Tudja, az emberek féltek.
Az emberek féltek.
Én voltam a nyomozás vezetője.
Hatalmas volt a felelősség.
Nem volt tapasztalatom a terrorizmusellenes nyomozásban.
Teljesen új szintre fokozódott a feszültség.
RENDŐRI ELLENŐRZÉS
A rendőrség megfigyelő kamerák több órányi felvételeit nézi át,
remélve, hogy a bomba telepítőiről
felvétel készült, és valaki felismeri őket.
A megfigyelő kamerák minősége 1999-ben
nem volt túl jó.
De végül találtunk olyan képeket,
amelyek a robbantóról készülhettek.
Volt egy fehér baseballsapkás ember,
aki a vállán hordott
valamiféle sporttáskát.
Csak az volt a gond,
hogy nem volt felismerhető.
Jártunk mindenféle ügynökségnél.
Még az amerikaiaknál és a hadseregnél is.
Úgy értem, odaküldtük a képet,
remélve, hogy valaki tud rajta javítani.
Nem tudtak.
Szóval, folytathattuk a megfigyelést.
Elkezdtünk a rendőrséggel dolgozni.
Közös sajtótájékoztatót tartottunk.
Amikor előálltak ezzel a képpel
az esetleges merénylőről,
folyt róla a vita, hogy le kellene-e közölni.
Mert elmosódott.
Nem volt egyértelmű.
Én úgy voltam: „Ha az illető egy család tagja, ők felismerik.
Közöljük le! Közöljük le még ma!”
„Tudja, nem tehetjük.”
Erre én: „Amíg maguk titkolóznak,
a merénylő gyártja a következő bombát.
Sürgős. Közöljük le most!
Ne pazaroljuk az időt!
Mit mondanak majd, ha robbantanak egyet, míg itt vitázunk?
És leközlöm, hogy maguk megállíthatták volna.
Adjuk le azt a kurva képet!”
De senki sem adta le.
A rendőrök kérdezték: „Hallottunk valamit?
Mi a véleményünk?”
Mi ugyanezt kérdeztük az emberektől.
Ki a következő célpont? Lesz halálos áldozat?
Már többen felvállalták a merényletet. A Fehér Farkasok.
Leveleket küldtek szét East Midlandsből.
Gőzerővel nyomoztunk. Emlékszem,
éjjel-nappal próbáltuk kitalálni, ki lehet az.
Listákat készítettünk arról, hogy ki tehetett ilyet?
Senki nem hallott semmit.
Hogy próbálta megtalálni a merénylőt?
Csak felkerestem embereket.
Először is, úgy tettem,
mintha örülnék,
és megkérdeztem: „Sejted, hogy ki volt?”
Ilyesmi.
De senki nem tudta.
Fogalmuk sem volt.
Elég nehéz helyzet,
amikor kémkedsz emberek után,
és próbálod elfojtani
a hangokat a fejedben.
Egyáltalán nem könnyű.
Én…
Immunissá váltam a rasszizmusra
és a fasizmusra.
Felnéztünk hősökre
a mozgalomban, mint a Waffen-SS,
meg persze Hitler.
Egy rasszista számára inspiráló környezet volt.
Maga szerint, agymosásnak vetették alá?
Szívesen mondanám, hogy az egész baromság volt.
De…
Ja, határozottan.
Igen. Belém sulykoltak dolgokat.
Mondjuk úgy…
Igen, vitattam a holokausztot.
Még arra is gondoltam,
hogy talán naiv vagyok,
ha követem az uralkodó nézetet,
miszerint megtörtént.
Ha be tudtak jutni a fejembe, képzelje el, mit történhetett másokkal.
Gyertek csak!
Amikor akartok!
Jogot a fehéreknek!
Amikor ebben a körben voltál,
hasonló gondolkodásúak vettek körül.
Ugyanazok a sérelmeik voltak,
azonos háttérrel rendelkeztek, mint te, sokan.
El voltál szigetelve a valóságtól.
Én is benne voltam régen.
Ez a mi országunk!
A saját fajunk árulói,
akik romba akarják dönteni ezt az országot,
ők az ellenség!
Egy John Tyndall nevű fickó volt a vezetőnk.
Akkoriban nagyon ismert
jobboldali politikus volt.
Tyndall vonzotta a különcöket,
az őrülteket és a lúzereket.
És ő pont ezt akarta,
mert irányíthatta őket.
Sosem mondta: „Menj, robbants fel valakit!”
vagy „Támadj rá valakire!”, de ügyesen bánt a szavakkal.
Elég lelkesítőek voltak a beszédei.
Harcolunk, dolgozunk, menetelünk, és küzdünk azért,
hogy felépítsük az országot, amiért mások az életüket adták,
és visszaadjuk Nagy-Britanniát a brit népnek!
Különböző gyűlésekre jártunk,
mindig valami kocsmába.
Ott voltak ezek az erőszakos fiatalok,
ittasan,
és sulykolták beléjük, hogy a bevándorlók hordái fenyegetik őket,
akik az ágyadban ölnek meg, meggyalázzák a feleségedet, és felfalják a gyerekedet.
A gyűlés után mindig volt valami durvulás, mindig.
Gyere csak, te köcsög!
Jól van? Megnézem az életfunkciókat.
Folyton tombolt benned a düh,
a harag, a frusztráció,
és aztán…
Ott kiengedhetted magadból. Tudja, hogy értem.
Kitölthetted a dühöd valakin.
Emlékszem, egy konkrét gyűlés után,
volt egy furgonom.
Bejártuk a környéket,
és a feketéket berángattuk az utcáról.
Lényegében, elraboltuk őket,
és elég csúnya bántalmazásban volt részük.
Ha a BNP nem tart gyűlést a kocsmában…
és nem ijesztgetnek mindenkit, hogy veszélyben vannak,
akkor nem támadnak rá az emberekre.
Belelovalták a fiúkat ebbe,
aztán ők mosták kezeiket,
és visszavonultak Surreybe vagy hova, a millió fontos kúriájukra,
mi meg a saját pöcegödrünkbe, Stockwellben, érti?
És ennyi, végeztünk.
Így megy ez.
Így manipulálják és használják ki az embereket…
Igen, csináltam pár elég szar dolgot.
Nagyon rossz dolgokat.
Mikor jött ez a gondolat, hogy meg akarja csinálni?
Nem tudom. Pár éve.
Mert még csak 22 éves, igaz?
Igen, akkor 20 éves voltam.
Biztos olvasta az újságban,
írtak erről a Fehér Farkasok szervezetről.
Nem tudom, kik ők.
Nem érdekel, kik ők.
Szóval nem tudják, ki maga?
Nem. Fogalmuk sincs.
Szóval az állításuk csak kitaláció?
Kamu.
Csak próbálják elhappolni a dicsőséget.
A célom politikai volt.
Faji háború kirobbantása az országban.
Az mit jelent?
Lázongás lesz meg minden.
Tudja, faji erőszak az utcán, bármi.
Értem, és mi volt akkor a szándéka?
A célpontra gondoltam, amit felrobbantok.
Ekkor már tudta, hogy hová telepíti a bombát?
Igen.
A Sohóba.
Két londoni bombatámadás után
érthető, hogy attól tartanak a fővárosban, hogy még több is lesz.
Úgy értesültünk, rasszisták felelősek a robbantásért,
és valószínűleg újra lecsapnak.
Senki sem tudta, melyik közösség lesz a következő célpont.
A kínai közösség?
A zsidó közösség?
Folytak a viták.
De a kezdeti megbeszélések
faji, nemzetiségi indítékokról folytak.
Senki sem gondolta,
hogy ez elérheti a meleg közösséget is.
A meleg közösség közismert része Sohóban volt,
főként az Old Compton Streeten.
Átugorhattál az egyik bárból
vagy melegbarát szórakozóhelyről a másikba.
Virágoztak, pezsegtek az energiától,
tele voltak élettel.
Nagy volt a szabadság.
Olyan volt, mintha ott szabadon önmagad lehetnél.
A második bomba után elég gyorsan világossá vált a helyzet.
Aki tette, gyűlöli a másságot.
Gyűlölik a tőlük eltérő embereket,
akik nem illenek a normál társadalomról alkotott világképükbe.
Megbeszéléseket folytattunk magas beosztású rendőrökkel.
Azt mondták, hogy ez faji probléma.
Felvetettük aggályainkat, de csak némi szkepticizmusba
ütköztünk a Scotland Yard részéről.
Szóval, nem maradt más, magunknak kellett
körbetelefonálni a nagyobb szórakozóhelyek vezetőinek,
a kocsmákban, klubokban, kávézókban, éttermekben…
„Ez hozzánk is elérhet. Legyetek éberek.”
Le fogjuk győzni azokat, akik ezekért a bombákért felelősek.
Elfogjuk őket.
Nincs konkrét bizonyítékunk egyetlen csoport ellen sem,
amely ezért a gaztettért felelős lenne,
de egyértelmű, hogy valószínűleg
jobboldali szélsőségesek támadják a kisebbségi csoportokat.
Mindenki vakon tapogatózott, mert nem tudták, honnan várható.
De mindenki számított rá.
Olyan helyeken találkoztam Arthurral,
ahol úgy gondoltuk, nem ismernek fel.
Londoni turistaszállókban,
Londonon kívüli helyeken.
Tisztában volt a küldetésével.
És tudta, hogy meg kell állítania őket.
Találkoztam a kapcsolattartómmal,
és átnéztük a neveket, akikről már tudtam…
és említettem ezt a fickót,
akit csak úgy neveztem: „Dave Barkingból”,
mert említette, hogy ott lakik.
Hasonló korúak voltunk,
kicsit barátkoztunk,
a zenéről beszélt,
meg hogy nem szereti a barna bőrű embereket.
Utoljára az éves gyűlésen láttam,
mintha valami helyettes lett volna.
Még karszalagja is volt. Ott állt John Tyndall mellett.
Azt hiszem, Tyndallt nagyon megverték az antifasiszták.
Ezután Dave valahogy eltűnt.
Nem különösebben foglalkoztatott.
A Brick Lane-en történtek után
taxiba ültem, és a Sohóba mentem terepszemlére.
- Körülbelül hány óra lehetett? - Úgy 7 óra volt.
Értem. És mi volt akkor a szándéka?
Kerestem, melyik kocsmát robbantsam fel.
Elmentem az Old Compton Streetre.
Biztosra akartam menni, mert egy buzibár kellett.
Melegbár, ha úgy tetszik.
Valami gondja van a melegekkel?
Igen.
Miért?
Nagyon homofób vagyok.
Ez elég… Tudja, utálom őket.
- Miért? - Nem tudom. Csak utálom.
- Csak van oka. - Nem bírom a homoszexuálisokat.
Nem szeretek erről beszélni, érti, ugye?
A melegeket választottam, mert utálom őket.
Érti? Ez most személyes ügy volt.
A felvételen nem lehet érzékelni, de amikor a melegekről beszél,
be kell csuknia a szemét, és elég feszültnek tűnik, David.
Igen. Nem szeretem őket.
Nem szeretem, és kész!
Abszolút heteró vagyok. Ne aggódjon!
Nem aggódom, csak látom, hogy felzaklatja.
Nem tudom, miért zaklatja így fel.
Olyannyira, hogy bombát telepítsen.
Nem értem, miért.
A két szombat délutáni londoni robbantás után
a rendőrség éberségre inti azokat,
akik potenciális célpontok lehetnek a hétvégén.
A nyomozók attól tartanak, hogy ez a két robbantás
országos rasszista terrorkampányba torkollhat.
A rendőrség nem akar pánikot kelteni,
csak felhívja mindenki figyelmét
egy újabb bomba veszélyére a hétvégén.
CSÜTÖRTÖK
Két dolog árulhatta el a gyanúsított kilétét.
A több ezer ember helyett
csak azokat kellett figyelni, akik esetleg táskát hordanak.
És ha megvolt a táska,
ott volt még a sapka, amit viselt.
De ez sok-sok száz órát vett igénybe.
Eleinte a képek felismerhetetlenül rosszak voltak.
De aztán elkezdtünk élesebb képeket találni.
A srácok rögtön az irodámban teremtek: „Főnök, ezt látnod kell.”
Jól emlékszem arra a pillanatra.
Itt a kép. Ez a merénylő.
A csúcsidő előtt ki volt plakátolva
az állomásokon és más fontos helyeken.
A képeket közzétették az interneten,
és az ország minden rendőrőrsének elküldték.
Bár a rendőrség a merénylettel gyanúsítja,
ha most nézi az adást,
és ártatlannak tartja magát, kérem, jelentkezzen.
Hallottam a rádióban, hogy van rólam képük.
Először azt hittem: „Végem. Elkaptak.”
Így azonnal hazamentem, de rájöttem, hogy még nem kaptak el.
Megépítettem a bombát, beállítottam az időt, és bepakoltam.
Vártam úgy fél ötig, majd taxit fogtam Soho felé.
Mikorra állította a bomba időzítését?
Hat harmincra.
PÉNTEK
Szabadnapos voltam.
Azt hiszem, egy galériában voltam, és hazafelé tartottam.
Péntek volt,
az ünnepi hétvége kezdete. Csodás volt az idő.
Azt hiszem, késő délután volt.
Munkából tértek hazafelé, derűsek voltak,
és olyan volt, mint egy ünnepi hétvége.
Sajátos légköre volt.
És egyszer már jártam az Admiral Duncanben, azt hiszem.
Nem nagyon emlékeztem rá, és mellet sétálva azt gondoltam:
„Innék egy fél sört.”
Egy kis kocsma volt. Szűk.
És kezdtek egyre többen nyüzsögni a helyen.
Egyre csak érkeztek az emberek.
Péntek délután volt.
Hallottam, hogy a rendőrség felismert valakit a brixtoni felvételeken.
Láttam a képeket az Evening Standardban.
Szinte egyből azt gondoltam, hogy ez Dave lehet Barkingból.
Aztán hívott a kapcsolatom a Searchlighttól,
és egyből mondtam,
„Ez David Copeland lehet.”
NEVE?
Átnéztük a nyilvántartásunk,
mindent, amit Arthur mondott az évek során,
és ott megtaláltuk Copeland nevét
több különböző gyűlésen és rendezvényen.
Ekkor egy kollégám szólt a rendőrségnek.
Az órámra néztem. Mennyi lehet? Még egy óra a robbantásig?
Egy telefonfülkénél álltam, mintha hívásra várnék.
Bementem úgy tíz perccel…
hat előtt.
Italt rendeltem.
Odabent láttam, hogy kiket nyomorítok vagy ölök meg.
Nem voltam boldog.
Nem voltam szomorú.
Semmit sem éreztem.
És meddig is volt a bárban?
Tizenöt perc. Húsz perc.
Jól mondom? Kért egy kólát vagy ilyesmi?
Egy pohár kólát.
Ott hagytam, miután megkérdeztem valakit, hogy hol van bank a közelben.
És pont ezután ment el?
- Igen. - Igen.
Hányan lehettek a kocsmában,
amikor letette a táskát? Emlékszik?
Úgy 15 vagy 20 ember.
Alig tudtam kijönni a helyről.
Kérnem kellett, hogy álljanak el az útból.
Tudtam, hogy meg fognak halni, de meg kellett tennem.
Egyre nőtt a zsivaj.
Rendeltem egy sört.
Lehet, hogy bele se ittam.
És akkor…
Nem hallottam semmit.
Nagyon furcsa volt.
Furán éreztem magam.
Minden kikapcsolt.
Nem volt jó érzés.
Azt hittem, még mindig a pultra támaszkodom.
És odafordultam, amerre a fényeknek, meg…
az üvegeknek kellett volna lennie, de nem volt semmi.
Csak a sötétség, gomolygó füst
és sehol senki.
Senkit sem láttam, semmit sem hallottam.
És emlékszem, hogy megfordultam,
hogy lássam, mi történik,
és a következő emlékem…
felfele nézek egy fiatal nőre,
és látom, hogy mozog a szája, sikoltozik, azt hiszem.
Később megtudtam, hogy a robbanás átszakítja a dobhártyát.
Azt hiszem, kivonszoltak, és volt egy fickó,
aki velem volt és… azt mondta, hogy beszéltem hozzá.
Hogy elmondtam, hol lakom.
Nem emlékszem rá. Semmire.
Kórházba vittek.
Nem tudták, életbe maradok-e.
Telenyomtak valami erős szerrel.
Emlékszem álomképekre, meg ilyesmi,
miközben egyre több fájdalomcsillapítót adtak.
Álmomban egy éjszakai bárban voltam, körülöttem mindenki patkány volt.
Embernek voltak öltözve.
A falakban is patkányok voltak. Hallottam őket.
Volt ott egy biplán.
Az, ami a vízre is le tud szállni.
És leszállt a bárnál.
És csak jöttek a patkányok.
Később megtudtam, hogy Copeland hagyta a patkányokat…
háziasított patkányai voltak.
És hagyta, hogy összemászkálják a szögbomba csomagolását.
És az alapján, amit a kórházban a többiektől is hallottam, úgy tűnt,
elkaptunk valami fura kórt.
Nem tudtak rájönni, mi a baj velünk.
És mindez azért, mert hagyta a patkányokat…
odavizelni és odaüríteni
arra az izére, amit beletömött a bombába.
Ahogy jöttek egyenként a betegek,
láttuk, hogy nagyon komoly a helyzet.
Szörnyű sérüléseik voltak.
Mint egy hadszíntér.
Hozták a betegeket súlyos égési sérülésekkel,
eszméletlenül,
egyiket a másik után.
És pályafutásom talán egyik legnehezebb feladata az volt,
amikor egy eszméletlenül behozott beteggel foglalkoztam,
és pár napig eszméletlen volt.
Ahogy kezdett magához térni,
rájöttünk, hogy beszélnünk kell vele,
hogy közöljük a lehető legrosszabb hírt.
Mindkét barátja meghalt,
és tragikus módon a felesége és a még meg nem született gyermeke
is odaveszett.
Kiderült, hogy egy terhes nő és az esküvői tanúja is
a robbantás három áldozata között volt.
Andrea Dykes szinte azonnal meghalt.
A férje, Julian, kritikus állapotban van a kórházban.
MINT FEKETE ÉS MELEG FÉRFI, DACOLOK A FASIZMUSSAL
Otthon értesültem róla.
Teljesen lesújtott a hír.
És a tehetetlenség.
Tudja, közel…
Elég közel jártunk,
ami azt illeti…
Úgy éreztük, nagyon közel járunk ahhoz, hogy elkapjuk az elkövetőt.
Lenyomoztuk a címet, ahol valószínűleg élt.
- Már azt akartam, hogy elkapjanak. - Miért?
Azzal valahogy híres lehetnék.
Mit jelent magának a hírnév?
A létezést.
Az mit jelent? Nem értem.
Ha senki sem emlékszik, hogy ki voltál, nem is léteztél.
Értem.
Hiba lenne, ha nem kérdezném meg, hogy miért tette.
Hogy rettegést, haragot és gyűlöletet keltsek.
Náci vagyok.
Elismerem.
Igen.
David, ez a hang azt jelzi, hogy vége a szalagnak,
tehát most egyelőre befejezzük.
ÚJ SCOTLAND YARD
Igen, hölgyeim és uraim, május elseje,
szombat, korai óráiban
a szervezett bűnözés elleni osztag fegyvertelen tisztjei
letartóztattak egy 22 éves férfit Cove-ban, Hampshire-ben.
A férfi nem tagja
egyetlen csoportnak sem, amely korábban magára vállalata
a merényleteket.
Megállapították, hogy egyedül dolgozott,
a saját indítékai motiválták.
TIZENHÁROM HÓNAPPAL KÉSŐBB
David Copeland gyilkossági tárgyalásának
kezdetén három tucatnál is több áldozata
jelent meg a hozzátartozóival.
A 24 éves vádlott tagadja a gyilkossági vádakat
csökkent beszámíthatóságra hivatkozva.
Nem Copeland lenne az első,
aki azt hiszi, elmebajra hivatkozva megúszhatja a gyilkosságot.
Komoly problémáim vannak az olyanokkal,
akik nőket és gyerekeket bántalmaznak.
És amikor Copelandről kiderült…
Hogy…
Meggyilkolta azt a nőt, és a meg nem született gyermekét.
Tudtam, hogy nem fogom hagyni, hogy megússza.
Az egyetlen esélye az volt,
ha csökkent beszámíthatóságra hivatkozik,
ezért be kellett ismertetnem vele,
hogy tökéletesen épelméjű.
Manapság vannak ilyen pedofilvadászok
az interneten,
és férfinak vagy nőnek tetetik magukat,
és a pedofil kapcsolatba lép velük,
megbeszélik a találkát, és átadják az ügyet a rendőröknek.
Nos, ha úgy tetszik, az internet előtt,
én is valami ilyesmit csináltam.
Kedves David! Nem ismersz,
de én hallottam rólad a hírekben.
Hogy nevezhetnek gonosz szörnynek valakit anélkül, hogy ismernék?
Hiszem, hogy mindenki ártatlan, amíg bűnösnek nem bizonyul.
Remélem, nem bánod, hogy írok neked.
Patsy.
Kedves Patsy! Köszönöm a levelet.
Én 172 centi, 23 éves és barna hajú vagyok.
Anyám szerint jóképű vagyok, de nem is tudom.
Nem tudlak elképzelni. Kérlek, küldj egy képet.
Copelandet ismerve,
irányításra vágyik,
ezért kitaláltam egy Patsy Scanlon nevű lányt.
Patsy olyan volt, mint ezek a lányok
az 1940-es évek propagandafilmjeiben.
Kecses, gyönyörű, szőke lány.
Aki kérdés nélkül megtesz bármit, amit mondanak.
Valaki, aki sebezhető.
Egy üresfejű liba, tudja?
Biztos voltam, hogy vevő lesz rá.
Valahogy tudtam.
A merényletek túlélői számára felkavaró volt a bizonyítékok látványa.
Amint robbanások okozta szörnyű sérüléseket ismertették,
többen láthatóan szorongtak.
A tárgyalás arról szólt, hogy őrölt-e vagy gonosz,
és egy sereg ügyvédje volt.
Többen képviselték őt,
mint a másik oldalt, a Koronát.
Copeland ártatlannak vallotta magát a gyilkosságokban,
helyette az emberölést ismerte el,
beszámíthatatlanságra hivatkozva.
Most az esküdtszék dönt az elmeállapotáról.
Egy árulkodó jel kellett.
Valahogy be kellett ismertetnem vele,
hogy csak kijátssza az orvosokat,
de nagyon kevés időm volt.
Kedves David!
Remélem, nem aggódsz a tárgyalás miatt.
Feszült időszak lehet a számodra.
Kedves Patsy!
Nagyon vonzó, fiatal hölgy vagy.
Hát, tudod!
A tervem Copeland behálózása volt.
És hogy eközben megnyíljon nekem.
Remélem, bízol magadban, és pozitívan gondolkodsz.
Furcsa érzés híresnek lenni.
Kedves David!
A minap láttam a fényképed az újságban.
Anyukádnak igaza van. Jóképű vagy.
Kedves Patsy!
Csak rajtad jár az eszem.
Csak rólad álmodom, és a találkozásunkról.
És úgy írta alá: „Szeretettel, Dave”, ami az eddigiek fejleménye volt.
Teljesen megváltozott a leveleinek hangvétele.
Kedves Patsy!
Akkora már rengeteg levelem volt.
Csak a leveleid tartanak itt életben.
Éjjel az ágyban csak rád gondolok.
Patsy, ígérd meg, hogy nem felejtesz el. Remélem, hamar válaszolsz.
Aztán végre elkaptam.
Kedves Patsy! Ez a hely egy vicc.
És az orvosok is.
Azt hiszik, okosak,
de csak olyanok, mint az ittlévők.
Jól állnak a dolgok a tárgyalás ügyében.
Hihetetlen, hogy átvertem az orvosokat.
„Hihetetlen, hogy átvertem az orvosokat.”
Az esküdtszék átnézte az egész levelezést.
Látták, ahogy én. Látták, ahogy a pszichiáter látta.
Nincs Copelanddel semmi baj.
Fényképeket mutattak neki ezekről a szörnyű sérülésekről,
és mindarról a szenvedésről, amit okozott,
de egyik sem hatotta meg.
Míg végül az ügyész felolvasta,
hogy a lány, akit feleségül akar venni,
valójában egy Bernie nevű, szőrös valagú, essexi kidobóember.
Akkor a kezébe temette arcát, és a vádlottak padjára rogyott.
Egy világ omlott össze benne.
Jó estét! David Copeland, a fiatal fanatikus,
aki istenítette Hitlert, és bombákat telepített Londonban,
már a Broadmoorban tölti hatszoros életfogytiglani büntetését.
Három gyilkosságért és közel 150 testi sértésért ítélték el,
amelyeket feketék és melegek elleni merényletekben követett el.
Elutasították a kérelmét,
miszerint nem volt beszámítható.
Két túlélő számára
szívbe markoló pillanatok ezek a bíróság épülete előtt.
Copeland nem szerzett hírnevet és hatalmat.
A mai ítélet bizonyítja, hogy csak egy veszélyes, szánalmas senki,
aki most ott van, ahová való.
- Kösz, fiúk! - Kösz!
Mindenki azzal jött: „Gyere, igyunk egyet!” meg ilyenek.
És emlékszem, azt gondoltam: „Nincs itt semmi ünnepelni való.”
Csodás!
Az újrakezdésre!
Mindig is úgy éreztem,
hogy ez micsoda pazarlás.
Az emberi élet elpazarlása.
Az övé is.
Mert soha nem jut ki, és nem lesz soha senki hasznára.
És amit ezekkel az emberekkel tett?
Több száz emberrel.
Bárcsak…
Bárcsak meg tudtuk volna állítani.
Bárcsak ne sérültek vagy haltak volna meg az emberek.
Szóval, van egy kis bűntudata, igaz?
Igen. Határozottan.
Sokat gondolok rá.
Azt hittem, túltettem magam rajta. De visszatért.
Én, tudja…
Belépve a BNP-be a kémkedés izgalmát kerestem,
ilyesmi, meg hogy harcoljak a rossz emberek ellen.
De egy ilyen kaliberű dolog láttán
azt kívánom… bárcsak hamarabb meg tudtuk válna állítani a történteket.
Igen.
Arthurt az motiválta, hogy valami jót cselekedjen.
Jutalom is volt. A rendőrség jutalmat tűzött ki.
Hetvenezer font annak, aki felismeri.
Arthurt nem érdekelte a pénz.
Még most is… Vannak olyan családtagjai,
akik csak a londoni szögbombás merényletek 20. évfordulóján
értesültek arról, hogy mit tett valójában.
Hogy végül is nem volt náci.
Arthur 10 évig volt beépülve,
hétről hétre így élt, megjelent a Brit Nemzeti Párt gyűlésein,
antifasiszták üldözték az utcán,
antifasiszták támadták meg,
koncertekre járt nácikkal,
és mindezt megcsinálta…
És persze, sokkal többet tett Copeland azonosításánál.
Jelentős szerepe volt abban,
hogy a Brit Nemzeti Párt nem járt sikerrel Kelet-Londonban.
Tyndallnek Arthur miatt nem sikerült érvényesülnie az országban.
A rendőrség szerint a BNP jelenléte faji feszültségeket kelt…
Ó, a rendőrség így, a rendőrség úgy.
- Nem hisz nekik. - Teljesen elutasítjuk.
És a tagok elleni pereket és ítéleteket is elutasítja.
Már mondtam,
a tagjaink között nincs több
elítélt, mint bármely más párt tagjai között.
Jó. Köszönöm szépen!
Vigyék innen ezeket, amilyen gyorsan csak lehet.
Nem hazudtolták meg magukat.
Pont olyanok, mint amilyennek jellemezték magukat, és…
Szét akarnak zülleszteni minket,
és ma azt üzenjük nekik,
hogy fordítva sült el.
Nőtt az összetartás!
Még soha nem volt ekkora!
Zárjuk meneteléssel a napot!
Szerintem a Copelandhez hasonlók,
akik olyannal próbálkoznak, mint ő, soha nem járnak sikerrel.
Az ad reményt,
hogy még mindig több jó ember van, mint a rossz.
És a gyűlölködők soha nem nyerhetnek.
Hosszú távon a gyűlölködők soha nem nyernek.
Borzalmas lehet, ha valakit felemészt a gyűlölet.
Tudja?
Mennyi mindent nem élvezhet, csak mert tele van gyűlölettel.
Ma péntek van. Hazamegyek, és iszok egy sört.
A feliratot fordította: Molnár Gábor