Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Můžu dostat pivo? - Jasně.
- Díky. - Hned to bude.
Proč jste souhlasil se setkáním?
Je to zajímavej příběh a…
Nabídnu vám jinou perspektivu.
Seig Heil!
Deset let jsem byl v utajení v krajní pravici.
Bylo to mnohem horší, než jsem čekal. Opravdu. Bylo to drsný.
Obzvlášť během prvních několika let jsem potkával skutečný nácky,
co soutěžili o to, kdo z nich bude nejradikálnější.
Plánovali začít rasovou válku.
Jo, rasovou válku. Nakonec bychom museli zabíjet lidi.
Měli jsme seznamy cílů. A pak taky výrobce bomb.
V 90. letech byly na ulicích problémy.
Spousta napětí.
Stačilo, aby někdo škrtnul sirkou.
Ale nečekali jsme, že to někdo fakt udělá.
Až to jeden člověk udělal.
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
VŠECHNA MĚSTA JSOU NA POZORU
MIMINKO MÁ V LEBCE ZARYTÝ HŘEBÍK
„JSTE NA ŘADĚ“
LONDÝN
Tento výslech se nahrává. Jsem detektiv seržant Terrence Boland
z protiteroristické pobočky New Scotland Yardu. Dalším přítomným je…
Detektiv konstábl Philip Johnstone z protiteroristického z New Scotland Yardu.
Dnes je 1. května roku 1999. Podle mých hodinek je právě 18:13.
VÝSLECH PODEZŘELÉHO, 1.5.1999
NAHRÁVKA PODLE PŮVODNÍHO PŘEPISU
Sedíme tu pouze proto, abychom se dobrali pravdy.
Měl jsem jenom bejt jiskrou. Která v týhle zemi roznítí požár.
Ty myšlenky byly čím dál silnější. Nemohl jsem je dostat z hlavy.
Byl to můj osud.
Jednoho dne jsem se probudil a už jsem o tom nepřemýšlel.
Chtěl jsem to udělat.
- Kdy jsi to měl v plánu odpálit? - V sobotu.
O půl pátý.
SOBOTA
To krásné ráno bylo všude plno lidí.
Svítilo sluníčko a Brixton byl plný života. Nedělo se nic zvláštního.
Broskve, švestky, nektarinky! Máme jahody! Jen pojďte!
Máme kvalitní ovoce za nízký ceny!
Brixton je úžasné místo pro život. Je to historická čtvrť.
Tady žili po příjezdu do Londýna všichni černoši.
Lidi spolu pracují a žijí. Znali jsme lidi z celého světa.
Na každém rohu prodávají lidé všechno možné, snaží se nějak uživit.
- To budou dvě libry, zlato. - Máme všechna populární cédéčka.
- Snoop Dogga… - Michaela Jacksona a Madonnu.
- Měl jsem i porno od Snoop Dogga. - Jo.
- Ale neviděl jsem ho. - To jsme neprodávali.
- Prodávali. - To bych neřekl.
Byli jsme jako Robin Hood. Ale ne pro hudební obchod naproti přes ulici.
Říkávali jsme: „Naše ceny jsou lepší než jejich ceny.“
Měli jsme spoustu rýmů. „Nespadlo to z náklaďáku, kravaťáku.“
„Je mi naprosto jedno, kdo sakra jseš, u mě za půlku nakupuješ.“
To se mi fakt líbilo. Plácnem si. No tak. Přece mě tak nenecháš.
17:09
17:10
Kokos! Vážně čerstvej kokos!
Všichni byli venku. Byl to šťastný a krásný den.
Soused mi najednou povídá:
„Talent, je tady nějaká taška. Slyším z ní nějakej zvuk.“
„A jakej?“ Odpovídá: „Pojď se mrknout.“
Tak jsem vyšla ze svého stánku a uslyšela jsem…
Takový zvuk se ozýval z té černé tašky.
Mohla to bejt zlatá cihla, drogy nebo prachy. Naše taška to nebyla.
Otevřel jsem jí a zblízka se na ní podíval. Řekli jsme si:„To je bomba.“
Ale pak: „Skutečně?“ Nejsem expert, ale hned jsem věděl, že jde o bombu.
Nikdy předtím jsem bombu neviděl. Vypadala jako z animáku.
- Jo. - S hodinama, zvonkem a tak.
- Bylo to jasný. - Byl tam budík. Se zvonkem.
- Budík v plastový krabičce. - Jo.
A z tý krabičky vedly dráty do hnědý krabičky.
- Plný hřebíků. - Jo.
Povídám: „Zavolejte policajty.“ Nevěděli jsme, co se děje
a kdo tam tu tašku nechal. Nikoho jsme tam neviděli.
Vrátila jsem se zpátky do svého stánku, abych se věnovala zákazníkům.
Odešel jsem. „S tím nechci mít nic společnýho.“ Pak jsem se vrátil.
Vím, že lidi říkali: „Nebuďte tak hloupí.
Hoďte to do koše a nic se nestalo.“
Bylo to šílený. Jako by nikdo nevěděl, co s tím.
17:28
17:29
Nikdo tomu nikdy nevěří. Už jsem to vyprávěl hodněkrát.
Feťák vyndal bombu a ukradl tu tašku. „To si děláš prdel. To se nestalo.“
„Fakt se to stalo, přísahám.“
- Dokonce i teď jsou feťáci… - Přišel odsud. Přišel takhle.
Obešel stánek a zvednul to. Říkáme mu: „Nesahej na to, ty vole. Je to bomba.“
Sahá na tu bombu a všichni: „Co to děláš?“
Všichni ji vidí, vytáhnul ji ven. Je všem na očích. A postupně…
Udělal tohle. Vzal si tu tašku a odešel pryč.
- Chtěl tu tašku, a tak si ji vzal. - Sekuriťák zavolal poldy.
Když se tam blížili, říkám jim: „Je tam bomba.“
Držte se zpátky, prosím! Díky!
Nepamatuju si, jak jsem dopadnul na zem. Jenom jak mě to z ní zvedlo.
- Slyšel jsem, jak jsi křičel moje jméno. - To bylo až potom.
Našel jsem ho na nosítkách u autobusový zastávky.
„Jsem tady, Lee!“
Musela jsem se schovat pod svůj vozík.
Myslela jsem, že nikdo nepřežil. Jako by se na lidi zřítila celá budova.
Do nohy mě zasáhl hřebík. On byl přímo u toho a nezasáhlo ho to. Šílený.
Lidi přišli o končetiny, zasáhly je hřebíky do hlavy.
„Přece není důvod, aby mě vezli na nosítkách do nemocnice.“
- Rozstřihli mu džíny. - Měl jsem to v noze.
Máma mi je koupila k narozeninám.
„Nechte je! Dostal jsem je od mámy k narozkám!“ Na to nezapomenu.
Všude byly kusy skla.
Nebyla jsem zraněná.
Za to jsem byla vděčná. Většina lidí okolo měla nějaké zranění.
Všichni běhali hlava nehlava po čtvrti, jestli jsou jejich blízcí v pořádku.
Byla to skutečná hrůza.
Přemýšlel jsi o následcích?
Ne. Ve vlaku jsem si furt představoval, jak to vybouchne.
Musel jsem to udělat. Byl jsem jako robot.
To jsi vůbec nepomyslel…
- Na ty lidi? - Ne. Vůbec.
Bylo zraněno třicet devět lidí
včetně dítěte, které mělo v lebce zaražený deseticentimetrový hřebík.
Jde o kombinaci popálenin a zranění po výbuchu.
Tedy o těžká poranění od střepů. To je velmi těžké vyléčit.
Bomba byla vytvořena tak, aby zabila co největší počet lidí.
Je zázrak, že ten den nikdo nepřišel o život.
Úkolem bomby s hřebíky je napáchat co největší škody
co největšímu počtu lidí a zabít co nejvíc lidí.
Když vybuchne bomba s kusy kovu,
kov vystřelí rychlostí 480 kilometrů za hodinu.
A spolu s hřebíkem je unášeno cokoli,
co s sebou po cestě tlaková vlna vezme.
A jak tlaková vlna prostupuje různými lidmi,
může přenést kusy jednoho člověka na jiného člověka.
Takže lidé pak mají velmi složitá zranění.
Člověku může skončit kus jeho nohy v hrudi.
Nebo v hrudi dalšího člověka.
Něco takového jsme nikdy neviděli.
Hlásím se vám z centra Brixtonu. Je zde cítit rostoucí hněv
vůči člověku zodpovědnému za bombu s hřebíky.
Je tu velký napětí. Chceme vědět, co se v sobotu stalo, a pak se uvidí.
Vedle mě teď stojí Mike Franklin z komunitní policejní poradní skupiny.
Mikeu, je vidět, jak velké napětí tady panuje.
Jo, lidi jsou naštvaný. Šlo o zbabělý bezcitný útok na nevinné lidi,
kteří v sobotu v Brixtonu ničím neporušovali zákony.
Amputované končetiny a vážná poranění z hřebíků.
Lidé ohluchli a oslepli. Nešlo o bombu, která by jenom trochu hlasitě vybouchla.
Tohle zničilo lidské životy.
Policie nechtěla činit ukvapené závěry.
Chtěli říct: „Nevylučujeme žádný možný motiv.“
Já si instinktivně myslel, že šlo o rasový útok.
Když se něco takového stane ve vaší čtvrti, tušíte to.
A policisté vám říkají: „Chceme ho chytit tak moc jako vy.“
A vy na to: „To těžko. Kde bydlíte?
Ne v oblasti, která je cílem něčeho takového.“
Faktem bylo, že napoprvé nikoho nezabil. Byla tu možnost, že to zkusí znovu.
Londýn už předtím zažil výbuchy bomb.
Lidé měli pořád v hlavě útoky Irské republikánské armády.
Forenzní důkazy sesbírané z trosek budovy podrobně vyšetřují pyrotechnici.
Jedna teorie zní, že útok byl promyšleným aktem vzdoru IRA.
Po odhalení v Southamptonu…
Ale neměli jsme žádné zkušenosti s bombou tohoto typu
uprostřed pěší zóny na hlavní ulici s trhy.
METROPOLITNÍ POLICIE
Čau, Annette. Tady Simon Foy.
Byl jsem mladý a nezkušený zelenáč. S ambicemi, ale nejspíš trochu naivní.
A potenciální velitel divize Brixton.
Bylo to nejnáročnější místo, kde člověk mohl pracovat.
Vládla tam napjatá atmosféra.
Existovalo hodně spekulací o tom, co se děje a kdo je za to zodpovědný.
Mě napadla spousta důvodů.
Věděli jsme, že v oblasti roste násilí gangů a že došlo k několika přestřelkám.
Šlo o tohle? Lidi říkali: „Tak honem. Co s tím uděláte?“
Nemyslíte, pane, že je na čase
veřejně přiznat, že nemáte dostatek kvalitních policistů,
který je nutný pro práci v této komunitě?
Všude byli policisté a lidé se necítili chráněni.
Pamatovali jsme si nepokoje z roku 1981. Vraždy ve vazbě. To jsme už zažili.
Lidi z naší komunity neradi spolupracovali s policií. Nevěřili jsme jim.
Policie obtěžuje členy naší komunity namátkovými kontrolami.
Policie oznámila, že kvůli té bombě obsadí naši čtvrť.
Namátkové kontroly byly za mého mládí fakt problém.
Moct jít s kamarádama v sobotu do města, zajít do obchodů s hudbou a tak.
Během většiny sobot nás pokaždý namátkově prošacovali.
Policista, který tady tomu velí, mi řekl, že vám lidem poradil,
abyste přemýšleli o tom, že se přidáte k policii. Nemá dost…
Kamarádi se z policejních stanic vraceli s modřinama.
Protože je policista udeřil do obličeje. To bylo na denním pořádku.
Tyto věci zasely semínka antipatie mezi místní komunitou a policií.
A teď další zprávy. Detektivové vyšetřující včerejší výbuch bomby
v Brixtonu v jižním Londýnu nevylučují žádného možného podezřelého.
K útoku se nepřihlásila žádná teroristická skupina.
Byl jste u toho?
Ozvalo se nám hodně lidí, ale nikdo nám zatím nebyl schopný říct
nic konkrétního o tom útočníkovi.
Nikdo o tom neměl nejmenší tušení. Byla to skupina lidí?
Nebo jeden člověk? V lidech to vyvolávalo strach.
POMOZTE
Policie tehdy moc nesledovala krajní pravici.
Tvrdí opak a že prý čas od času někoho z nich sebrali,
ale vedení bezpečnostních složek zastávalo názor, že nepředstavují hrozbu.
Jenom o těch věcech psali, nikdy by je přece neprovedli.
Jde jenom o chuligány. Proč bychom se jim měli věnovat?
TAJNÉ
Searchlight byla operace soukromé zpravodajské služby.
Infiltrovali jsme fašistické skupiny a monitorovali je.
Práva pro bílý!
Už roky jsme před tím varovali.
Teroristické hnutí, co chtělo finální bitvu a co bojovalo proti systému.
Undergroundová partyzánská armáda. A šlo jenom o terorismus a zabíjení lidí.
Seig Heil!
Byla to nebezpečná doba. Chtěli jsme je zastavit.
Čím víc budeme znát jejich plány, tím snadněji je můžeme překazit
a upozornit na to, co dělají.
A pak nás kontaktoval někdo, kdo se do projektu chtěl dobrovolně zapojit.
Tady Searchlight.
Tvrdil, že je mu čerstvě 20, že je velmi politicky angažovaný a protirasistický.
Z mého pohledu bylo jasné, že nejlepší bude, když je bude infiltrovat.
A to přesně udělal.
Je důležité udržet vaši identitu v tajnosti?
Jo. Tyhle chlápci jsou fakt nebezpečný.
- Pořád věří, že jste nácek? - Jo.
- Proč jste do toho šel? - Baví mě být špiónem. Je to…
Je to vzrůšo.
Můžete to vzít od začátku, Arthure?
V roce 1999 jsem byl v utajení v Britské národní straně.
Pro nové století potřebujeme nový ideál. Nový druh politiky.
BNS byla stranou práva a pořádku.
Musíme zastavit imigraci a musíme pomoct imigrantům s návratem domů.
Profilovali jsme se jako slušní, čestní a zákony respektující občané.
To my byli ti dobří.
Vybudujeme hnutí, které v následujícím století učiní Británii opět velikou.
Ale mimo dohled veřejnosti jsme chodili na mítinky BNS
v kostele nebo v zadní místnosti v hospodě.
Zmizte, kurva!
Tam lidé distribuovali seznamy cílů,
neskrývaně nacistickou propagandu a návody na výrobu bomb.
Bylo jejich snem, že někdo odpálí někoho, koho navrhli jako cíl.
Bylo to dost extrémní.
Předpokládal jsem, že svoje náckovství
budou před novými rekruty skrývat,
ale hned mi říkali, že zabíjení Židů je dobrá věc.
- Hned první den? - Jo.
Co jste si o tom myslel?
Byl jsem v šoku, bál jsem se, ale taky mě to vzrušilo.
A jelikož byli tak neskrývaně náckové,
měl jsem o to větší důvod pokračovat.
Cítili jste, že si vás ověřují? Zkoušeli vás?
Ani ne.
Asi si říkali, proč by se k nám nechtěl přidat jakejkoli běloch?
Antifašisté pochopitelně netušili, že jsem s nima.
Takže mě několikrát praštili.
Nejhorší byla myslím jedna holka,
co mě mlátila do hlavy kladivem.
Taková byla moje realita.
V co věříš, synku?
V týhle zemi máme tolik chudejch bělochů.
A slyšíme kraviny, jak si musí bejt všichni rovný… To dělá z bílejch…
To bělochy v týhle zemi ponižuje. Lidi jako jsem já.
- Takže jsi chtěl odpálit bomby? - Jo. Co nejvíc bomb.
Jednu týdně.
Proč jsi do nich dal hřebíky?
Hřebíky rozbijou okna a zapíchnou se do lidí a zmrzačí je.
A zabíjí lidi.
O SEDM DNÍ POZDĚJI
17:28
17:29
SOBOTA
SLADKÝ A PÁLIVÝ ORIENT
Etnická komunita v Londýně byla nejspíš podruhé v řadě
bez jakéhokoli varování terčem útoku.
Brick Lane je stále uzavřená. Lidé zde jsou šokovaní,
ale také cítí úlevu, že nikdo nebyl zabit.
Byl to zásah do srdce bengálské komunity. Máme problém. Rasový terorismus.
Tyto věci jsou nehorázné. Nebudeme je tolerovat.
BRITSKÝ PREMIÉR
Uděláme vše pro to, abychom zjistili, kdo je za to zodpovědný.
Nepochybuji, že budou stíháni a postaveni před soud.
Vedle mě stojí redaktor novin Easter Eye, Siddy Shivdasani.
Dokonce i dnes k nám do kanceláře přišly výhrůžky smrtí.
Před týdnem jsme varovali čtenáře. Pokud jste černoch nebo Asiat, buďte obezřetní.
Zatímco politici a policie dumali nad tím, jestli šlo o rasový zločin,
oni mezitím plánovali svůj další útok.
Jenom jsem chtěl lidem sdělit, jak moc mě tehdy policie frustrovala.
Chtěl jsem udělat tu správnou věc. O to jsem se tehdy snažil.
Byl jsem redaktorem britsko-asijských novin.
Byli jsme terčem rasismu.
VYPADNĚTE, SRÁČI
Po nějaké době si na to zvyknete. Vlastně to bylo dost bezmyšlenkovité.
A pak jsme dostali jeden dopis.
AŽ HODINY ODBIIJÍ
Byl od skupiny Bílí vlci.
VLCI ZAČNOU LOVIT
VYHLADÍME VŠECHNY…
Věděl a cítil jsem, že příště zaútočí na asijskou oblast.
…CO NEJSOU BÍLÍ
Ale policie nechtěla, abychom dávali pozor na něco podezřelého. Nijak nám nepomohli.
BYLI JSTE VAROVÁNI
Měli jsme pocit, že jim to je u prdele.
Odpálení podomácku vyrobené bomby v jižním Londýně bylo asi činem šílence.
Dnes večer můžete pomoct. Povím vám jak.
Tohle je množství hřebíků umístěných okolo výbušnin. Kdo si je koupil?
Nebyl to obyčejný zákazník a stavař. Kdo si koupil tolik hřebíků?
Alan Fry je šéf protiteroristického oddělení. Pomohl vám nějaký tip od diváků?
Určitě ano, ale je příliš brzy na to, abych vám konkrétně sdělil,
jakým specifickým směrem nás posunul.
Pokud si myslíte, že můžete jakkoli pomoct, prosím, neváhejte.
Odměna je 10 000 liber. Možná bude vyšší.
Tato země neměla moc sériových vrahů.
Sériový bombový atentátník tu předtím nikdy nebyl.
Lidé byli strachy bez sebe. Báli se.
Byla jsem vedoucí vyšetřující důstojník. Měla jsem nesmírně velkou zodpovědnost.
Neměla jsem žádné zkušenosti s vyšetřováním terorismu.
Tlak na mě byl najednou na úplně jiné úrovni.
POLICIE
Policie nyní zkoumá hodiny záznamů z bezpečnostních kamer v naději,
že útočník je na některé z nich zachycený a že jej někdo pozná.
Kvalita bezpečnostních kamer v roce 1999 nebyla zrovna nejlepší.
I tak jsme ale našli záběry, na kterých náš atentátník mohl být.
Byl na nich někdo v bílé baseballové čepici, který přes rameno nesl něco,
co vypadalo jako sportovní taška.
Ale problémem bylo, že ho nešlo rozpoznat.
Oslovili jsme nejrůznější agentury. Dokonce i Američany a armádu.
Poslali jsme jim ty záběry v naději, že se je někomu podaří vylepšit.
Nikdo to nedokázal. Museli jsme hledat dál.
Začal jsem spolupracovat s policií.
Dělali jsme společné tiskovky. Když sehnali fotku jedince,
který mohl být tím atentátníkem, přeli jsme se, jestli má být uveřejněná.
Protože byla zrnitá.
Byla to neprůkazná fotka.
Můj názor zněl: „Ne. Když to bude člen něčí rodiny, poznají ho.
Zveřejněte ji. Ještě dnes.“ „To my ale nemůžeme udělat.“
Já na to: „Zatímco se tady vykrucujete, atentátník připravuje svou další bombu.
Tohle je naléhavý. Zveřejněte to. Neplýtvejte časem.
Co mi řeknete, když odpálí bombu, zatímco se tady spolu bavíme?
Řeknu lidem, že jste tomu mohli zabránit. Zveřejněte tu fotku, kurva.“
Ale neudělali to.
Policie se nás ptala: „Slyšeli jste něco? Co si o tom myslíte?“
My lidem pokládali tytéž otázky.
Co bude další cíl? Zabije to někoho?
Tehdy si za to lidé po celé zemi přisvojovali zásluhy. Bílí vlci.
Posílali dopisy z East Midlands.
Jeli jsme na plné obrátky. Nonstop jsme se snažili zjistit, kdo je tím atentátníkem.
Vytvářeli jsme seznamy. Kdo mohl něco takového spáchat?
Nikdo nic neslyšel.
- Co jste dělal, abyste ho našel? - Poznával jsem další a další lidi.
Zaprvý jsem předstíral, že mám radost.
Ptal jsem se: „Nevíte, kdo to byl?“ A takhle. Ale nikdo nic netušil.
Vůbec nic.
Je dost těžký být v situaci, kdy špehujete lidi
a snažíte se nevnímat hlasy se ve svojí hlavě.
Není to snadný.
Já… stal jsem se imunním vůči rasismu a fašismu.
Vzhlíželi jsme k…
hrdinům našeho hnutí. Jako k Waffen-SS. A samozřejmě k Hitlerovi.
Pro rasistu to bylo inspirativní prostředí.
Cítil jste, že vám vymývají mozek?
Rád bych řekl, že to pro mě byly všechno kraviny. Ale…
Jo, rozhodně. Indoktrinovali mě. Jo. Bylo to jako…
Pochyboval jsem, že došlo k holokaustu.
A dokonce jsem si říkal, že jsem možná naivní,
když věřím obecně přijímanýmu názoru,
že k němu došlo.
Když se mi dokázali dostat do hlavy, představte si, co to dělalo s dalšíma.
Do toho! Až budete připravený!
Práva pro bělochy!
V té bublině jste byl… s podobně smýšlejícími lidmi.
Vadili jim stejné věci a hodně z nich mělo stejný původ jako vy.
Byl jste izolovaný od reality.
Tehdy jsem k nim patřil.
Tohle je naše země! Zrádci naší vlastní rasy,
kteří se snaží tuto zemi zničit, to jsou naši nepřátelé!
VŮDCE BNS
Naším vůdcem byl John Tyndall. Tehdy byl velmi prominentním pravicovým politikem.
Tyndall byl magnetem na ztracené existence, šílence a ztroskotance.
A přesně ty chtěl, protože je mohl ovládat.
Nikdy neřekl: „Běžte odpálit lidi a zaútočte na ně.“ Se slovy to fakt uměl.
Jeho proslovy byly dost strhující.
Budeme dál bojovat, pracovat, pochodovat a zápasit
za vybudování země, pro kterou zemřeli, a navrátíme Británii britskému lidu!
Chodívali jsme na schůze, které byly vždy v hospodách.
Sedí tam spousta násilnických mladých opilých mužů,
kteří tam poslouchají, že je ohrožují davy imigrantů.
Kteří vás zabijí v posteli, znásilní vaši ženu a snědí vaše děti.
Po všech schůzích bez výjimky došlo k násilí.
Tak do toho, ty sráči!
Jste v pořádku? Jeví známky života?
Pořád v sobě dusíte zuřivost, vztek a frustraci
a pak… prostě vybouchnete. Chápete? Můžete si to všechno na někom vybít.
Vím, že jsem na jednu schůzi dorazil v dodávce.
Po schůzi s ní projížděli po čtvrti a nakládali do ní černochy z ulice.
V podstatě je unášeli. Pak byli vystaveni dost příšernému násilí.
Kdyby BNS neměla tu schůzi v hospodě…
a všem neřekli, že jim hrozí nebezpečí, nezačali by po schůzi útočit na lidi.
Podněcovali je, aby to udělali, pak si nad nimi umyli ruce
a vrátili se do svých milionářských vil někde v Surrey.
A my se vrátili do svých děr ve Stockwellu. A bylo hotovo.
Tak k tomu dochází. Tak manipulují lidmi a využívají je a…
Jo, udělal jsem hodně příšernejch věcí.
Vážně příšernejch.
- Kdy tě napadlo, že to chceš spáchat? - Nevím. Před pár lety.
VOLTE BNS!
- Je ti teprve 22, ne? - Jo. Tehdy mi bylo tak 20.
Určitě jsi o nich slyšel. Psali o nich i v novinách. O té organizaci Bílí vlci.
Nevím, kdo jsou. Nezajímají mě.
ZRANĚN PŘI VÝBUCHU BOMBY V BRIXTONU
- Takže oni taky netuší, kdo jsi? - Ne. Vůbec.
- Jejich tvrzení jsou čistě smyšlená? - Vymysleli si to.
Snaží se mi vzít moji slávu.
Můj cíl byl politickej. Chtěl jsem vyvolat rasovou válku.
Co tím myslíš?
Dojde k povstání a tak. A k rasovýmu násilí na ulicích.
- Co byl tehdy tvůj úmysl? - Řešil jsem, co mám vyhodit do vzduchu.
- Už jsi tehdy věděl, kam dáš tu bombu? - Jo. Do londýnský čtvrti Soho.
Dvě odpálené bomby v Londýně pochopitelně vedou k obavám, že budou následovat další.
Útoky měli podle všeho na svědomí rasisté a nejspíš zamýšlejí další útok.
Nikdo nevěděl, na jakou komunitu zaútočí příště.
Bude to čínská komunita? Bude to židovská komunita?
Hodně se o tom diskutovalo. Ale všichni napřed řešili
jenom rasu a etnicitu.
Nikoho nenapadlo, že může zaútočit i na gay komunitu.
Viditelná část gay komunity žila v Soho a na Old Compton Street.
Tam člověk mohl přecházet z jednoho gay baru a podniku do dalšího.
Dařilo se jim, byli energičtí a plní života.
Cítili jsme se svobodně. Mohli jste tam být sami sebou.
Když došlo k odpálení druhé bomby, hned to začalo být jasné.
Šlo o někoho, kdo nesnášel rozdílnost. Nesnášel lidi, co jsou odlišní
a kteří nezapadají do jeho představy normální společnosti.
Začali jsme to řešit s veliteli policie.
Bylo nám řečeno, že jde o rasovou záležitost.
Vyjádřili jsme své obavy, ale ze strany Scotland Yardu
jsme se dočkali jenom skepticismu a pochybností. Takže to bylo na nás.
Volali jsme manažerům důležitých podniků,
do hospod, klubů, kaváren, restaurací a říkali jsme jim:
„Může se to dotknout i nás. Buďte prosím na pozoru.“
Porazíme lidi, kteří za tyto bomby nesou zodpovědnost. Dopadneme je.
Nemáme žádné specifické svědectví o žádné konkrétní skupině,
která je za tyto ohavnosti zodpovědná, ale zjevně nejspíš půjde
o krajně pravicové extrémisty, kteří cílí na menšiny.
Byli jsme slepí. Netušili jsme, kde se to stane příště. Jen že se to stane.
S Arthurem jsme se setkávali na místech, kde nebyl nikdo, kdo by nás znal.
V turistických hotelích v Londýně nebo mimo Londýn.
Věděl, co musí udělat. A pochopil, že je musí zastavit.
Setkal jsem se se svým velitelem
a procházeli jsme jména lidí, co jsem tehdy znal.
Zmínil jsem se o chlápkovi, kterýho jsem nazval „Dave z Barkingu“.
Zmínil se mi, že tam bydlí.
Byli jsme zhruba stejně staří a docela jsme si sedli.
Bavili jsme se o hudbě
a o tom, že moc neměl rád lidi s hnědou pletí.
Naposledy jsem ho viděl na výročním shromáždění, kde pomáhal s organizací.
Měl pořadatelskou pásku. Stál vedle Johna Tyndalla.
Tehdy Tyndalla dost ošklivě zmlátili antifašisti.
Po tý události Dave prostě zmizel. Úplně jsem ho vypustil z hlavy.
V sobotu jsem jel z Brick Lane do Soho, abych udělal průzkum terénu.
- V kolik to tak zhruba bylo? - Okolo sedmý.
- Co jsi měl tehdy v plánu? - Přemýšlel jsem, jakou hospodu odpálím.
Šel jsem na Old Compton Street. Chtěl jsem se ujistit, že je to teploušská hospoda.
Nebo gay nebo jak tomu chcete říkat.
Máš problémy s gayi?
- Jo, mám. - Proč?
Jsem strašně homofobní. Prostě je vážně nenávidím.
- Proč? - Nevím. Prostě je nenávidím.
- Musíš k tomu mít důvod. - Mám s nima zkrátka problém.
Ale nerad o tom mluvím, kapišto?
Vybral jsem si gaye, protože je nenávidím.
Jasný? Tenhle útok byl osobní.
To tato nahrávka nemůže zaznamenat, ale když s tebou mluvíme o gayích,
musíš zavřít oči a vypadá to, že to dost prožíváš, Davide.
Jo. Prostě je nemám rád.
Prostě je nemám rád, jo?
Jsem jenom na holky, o to tady nejde.
Možná o to nejde, ale vadí ti to.
A já nevím, proč ti to vadí.
Vadí ti to tak moc, že jsi tam nastražil bombu.
Ale já nevím proč.
Po dvou sobotních bombových útocích v Londýně
varuje policie po celé zemi potenciální terče útoku, aby byli o víkendu ostražití.
Detektivové se bojí, že může jít o začátek celostátního teroristického tažení.
Policie nechce šířit paniku, ale chce, aby si lidé byli vědomi
možnosti dalšího bombového útoku o tomto svátečním víkendu.
ČTVRTEK
Podezřelého prozradily dvě věci.
Nemuseli jsme sledovat tisíce lidí,
ale jenom ty, co nesou tašku.
A jakmile byla taška nalezená, na videu měl tu čepici.
Ale měli jsme stovky hodin záběrů.
Na těch prvních vůbec nešlo rozpoznat, kdo je kdo.
Ale pak jsme začali nacházet záznamy, které byly kvalitnější.
Kluci přišli ke mně do kanclu: „Šéfová, to musíš vidět.“
Tu chvíli si zřetelně pamatuju. Tady máme ten záběr. Tohle je ten atentátník.
Před dopravní špičkou byly na benzínkách a na klíčových místech v Londýně.
Snímky byly zveřejněny na internetu. Mají je všechny policejní stanice v zemi.
I když ho policie podezřívá z těchto útoků,
pokud se právě dívá a myslí si, že je nevinný, ať se nám přihlásí.
V rádiu jsem slyšel, že máte moje fotky.
Napřed mě napadlo: „Je po všem.“
Takže jsem hned jel domů a pak mi došlo, že jsem pořád na svobodě.
Tak jsem sestrojil a nastavil bombu a zabalil ji.
Čekal jsem do půl pátý a pak odjel taxíkem do Soho.
V kolik měla bomba v Soho vybuchnout?
V půl sedmý.
PÁTEK
16:45
16:46
Měl jsem volno.
Šel jsem zrovna z galerie domů.
Byl pátek a začínal prodloužený víkend. Bylo nádherné počasí.
Myslím, že to bylo pozdě odpoledne.
Lidi končili v práci a všude se nesla dobrá nálada.
Začínal prodloužený víkend. Ve čtvrti byla fajn atmosféra.
V gay hospodě Admiral Duncan jsem už předtím jednou byl.
Moc si to nevybavuju. Ale šel jsem okolo a napadlo mě: „Dal bych si menší pivko.“
Byla to malá a úzká hospoda.
A zrovna tam začalo být rušno. Pořád přicházeli další a další lidi.
Bylo páteční odpoledne.
Slyšel jsem, že policie má fotky podezřelýho z Brixtonu.
Byly v novinách Evening Standard.
Hned mě napadlo, že by to mohl bejt Dave z Barkingu.
Pak mi zavolal můj velitel ze Searchlightu.
Povídám mu: „Mohl by to být David Copeland.“
JMÉNO?
Začali jsme procházet naše záznamy. Všechno, co nám Arthur za ta léta řekl.
Copelandovo jméno jsme našli
na různých schůzích a akcích. Můj kolega kontaktoval policii.
17:29
17:30
Podíval jsem se na hodinky. Pořád mi zbývala hodina do výbuchu.
Čekal jsem u telefonní budky. Vypadalo to, jako že čekám hovor.
Dovnitř jsem vešel okolo… 17:50.
Objednal jsem si pití. Viděl jsem tam lidi, který zmrzačím a oddělám.
Necítil jsem žádnou radost ani smutek.
Necítil jsem vůbec nic.
- A jak dlouho jsi seděl na konci baru? - Patnáct, dvacet minut.
- Vážně? Dal sis sklenici Koly, že? - Jo, sklenici Koly.
Nechal jsem ji tam a zeptal se jednoho chlapa, jestli je poblíž nějaká banka.
A pak jsi odešel pryč?
- Jo. - Jo.
Kolik lidí bylo v té hospodě,
když jsi tam tu tašku položil? Pamatuješ si to?
Zhruba 15 až 20 lidí.
Nebylo snadný odejít pryč. Musel jsem obcházet lidi a žádat je, ať uhnou.
Věděl jsem, že zemřou lidi, ale musel jsem to udělat.
18:28
18:29
Byl tam pořád větší a větší hluk.
Objednal jsem si pivo. Ani nevím, jestli jsem se vůbec napil.
A pak…
Vůbec nic jsem neslyšel.
Něco bylo fakt špatně. Cítil jsem se dost zvláštně.
Všechno se vypnulo.
Nebylo mi dobře.
Myslím, že jsem se pořád opíral o bar.
Podíval jsem se na místo, kde měly být sklenice a flašky,
a nebylo tam vůbec nic. Jenom temnota, obláčky dýmu. Nikdo nikde.
Nikoho jsem neviděl a nic jsem neslyšel.
Pamatuju si, že jsem se otočil, abych se podíval, co se to děje.
A moje další vzpomínka je, jak…
vzhlížím k mladé ženě.
Viděl jsem, jak otvírá a zavírá ústa. Myslím, že křičela.
Jak teď už vím, při výbuchu bomby vám prasknou ušní bubínky.
Myslím, že mě táhli ven a byl tam se mnou nějaký chlap…
Prý jsem si s ním povídal. Asi jsem mu řekl, odkud pocházím.
Nic z toho si vůbec nepamatuju.
Odvezli mě do nemocnice.
Nevěděli, jestli to přežiju.
Dali mi dost silné léky.
Pamatuju si, jak se mi zdály sny,
zatímco mi měnili množství léků na bolest.
Měl jsem sen o tom, že jsem v nočním klubu. Všichni tam byli krysy.
A ty krysy na sobě měly lidské oblečení.
Slyšel jsem, že krysy jsou i ve zdech.
Byl tam dvojplošník. To letadlo, co zvládne přistát na vodě.
Přiletělo do nočního klubu.
Všude byly samé krysy.
Později jsem zjistil, že Copeland nechal svoje krysy… Měl krysy jako mazlíčky.
Nechal je pobíhat po věcech, do kterých zabalil ty bomby.
A co vím, se všema dalšíma chlapama, co se mnou byli v té stejné nemocnici,
jsme dostali divné infekce. Nemohli přijít na to, co nám je.
Všechno to bylo kvůli tomu, že nechal ty krysy, aby na to močily a kálely.
Na to něco, co tam vrážel.
Pacienti přijížděli jeden po druhém.
Došlo nám, jak vážná situace to je.
Měli otřesná zranění.
Byl to jako výjev z války.
Přijížděli k nám pacienti s rozsáhlými popáleninami
a byli v bezvědomí.
Jeden za druhým.
Asi možná to nejtěžší, co jsem musel ve své kariéře udělat,
bylo starat se o pacienta, který k nám dorazil v bezvědomí
a několik dalších dní se z něj neprobudil.
Když se začal pomalu probouzet,
zjistili jsme, že mu musíme sdělit
ty nejhorší možné zprávy.
Zemřeli mu dva přátelé
a tragicky zemřela i jeho žena
a jeho nenarozené dítě.
Mezi oběťmi výbuchu byla i těhotná žena a manželův svědek z jejich svatby.
Andrea Dykesová téměř okamžitě zemřela. Její manžel Julian je v kritickém stavu.
JAKO ČERNOCH A GAY VZDORUJI FAŠISMU
Když jsem o tom uslyšel, byl jsem doma. Byl jsem v naprostém šoku.
Cítil jsem bezmoc.
Byli jsme…
Byli jsme blízko, co se týkalo…
Měli jsme pocit, že jsme velmi blízko dopadení pachatele.
Měli jsme adresu, na které možná bydlel.
- Upřímně, chtěl jsem, aby mě dopadli. - Proč?
- Byl bych nějakým způsobem slavný. - Co pro tebe znamená sláva?
Existenci.
Jak to myslíš? Tomu nerozumím.
Když si tě nikdo nepamatuje, jako bys neexistoval.
Aha.
Bylo by nedbalé se nezeptat, proč jsi to udělal.
Abych šířil strach, vztek a nenávist.
Jsem nácek. To přiznávám.
Jo.
Davide, ten zvuk označuje, že jsme na konci pásky. Takže prozatím skončíme.
Ano, dámy a pánové. V časných hodinách v sobotu prvního května
policisté v civilu ze zásahové jednotky organizovaného zločinu
zatkli ve městě Cove v Hampshire 22letého muže.
Tento muž není členem žádné skupiny,
která se přihlásila k bombovým útokům.
Je zřejmé, že pracoval sám a že měl své vlastní motivy.
O 13 MĚSÍCŮ POZDĚJI
Na soudní proces s Davidem Copelandem dorazilo víc než 30 jeho obětí
a příbuzných těch, co zabil. 24letý obžalovaný odmítá obvinění ze tří vražd
kvůli snížené příčetnosti.
Copeland není prvním člověkem,
který si myslel, že když bude tvrdit, že je blázen, projde mu vražda.
Mám obrovský problém s lidmi, kteří ubližují ženám nebo dětem.
A když to Copeland provedl…
Zavraždil tu ženu a její nenarozené dítě.
Nikdy bych nedovolil, aby mu to prošlo.
Jeho jedinou možností bylo odvolávat se na sníženou příčetnost.
Musel jsem ho donutit přiznat se, že byl naprosto duševně zdravý.
Dneska máte na internetu lovce pedofilů,
co předstírají, že jsou muž nebo žena. Pedofil se s nima spojí,
dohodnou si schůzku a důkazy předají policii. Já před internetem…
udělal trochu jinou verzi.
Drahý Davide, neznáš mě, ale slyšela jsem o tobě ve zprávách.
Jak tě můžou nazývat ďábelskou zrůdou, když tě ani neznají?
Dokud se lidem neprokáže vina, všichni jsou nevinní.
Každopádně ti snad nevadí, že ti takhle píšu. Patsy.
Drahá Patsy, děkuji ti za tvůj dopis.
Měřím 173 centimetrů, je mi 23 a mám hnědé vlasy.
Máma říká, že jsem fešák, ale já nevím.
Nedokážu si představit, jak vypadáš. Prosím, pošli mi fotku.
Copeland chce mít lidi pod kontrolou.
Vymyslel jsem si Patsy Scanlonovou.
Patsy byla typ holky, které bývaly
v propagandistických filmech ze 40. let.
Submisivní, blonďatá, překrásná.
Holka, co bez dotazů udělá, co jí přikážete.
Co je zranitelná. Zkrátka naprostá nána.
Bylo mi jasný, že mi to sežere i s navijákem.
Pro přeživší Copelandových útoků to byl den trýznivých důkazů.
Při popisu příšerných poranění způsobených výbuchy
bylo mnoho lidi viditelně rozrušených.
Soud byl o tom, jestli byl blázen, nebo padouch. Měl hromady právníků.
Na jeho straně sedělo víc lidí než na straně státu.
David Copeland se nepřiznal k vraždě, pouze k neúmyslnému zabití
vinou snížené příčetnosti. Porota teď musí rozhodnout o jeho stavu mysli.
Potřeboval jsem nevyvratitelný důkaz. Musel mi napsat něco,
co by prokázalo, že s doktory hraje hry. Ale neměl jsem moc času, abych ho dostal.
Drahý Davide, snad si neděláš hlavu se svým soudem.
Musí to pro tebe být stresující.
Drahá Patsy, jsi velmi atraktivní mladá dáma.
Však víte.
Mým plánem bylo Copelanda povzbuzovat. A tím ho přimět se otevřít.
Doufám, že se cítíš sebejistě a myslíš pozitivně.
Je zvláštní být slavný.
Drahý Davide, viděla jsem tvoji fotku v novinách.
Tvá maminka má pravdu. Jsi fakt fešák.
Drahá Patsy, nemůžu tě dostat z hlavy.
Sním o tobě. A o tom, až se budeme moct potkat.
Tohle podepsal: „S láskou, David.“ Začalo se to stupňovat.
Nálada Copelandových dopisů se naprosto změnila.
Drahá Patsy…
Tehdy mi chodil jeden dopis za druhým.
Tvé dopisy jsou to jediné, co mě tady drží naživu.
V noci na tebe myslím. Slib mi, že na mě nikdy nezapomeneš. Snad se brzy ozveš.
Pak jsem ho konečně dostal.
Drahá Patsy, tohle místo je jeden velký vtip. A doktoři taky.
Nejsou chytří, jsou tak hloupí jako ti blázni tady.
Můj soud probíhá dobře. Nemůžu uvěřit, že jsem všechny ty doktory oklamal.
„Nemůžu uvěřit, že jsem všechny ty doktory oklamal.“
Porota viděla celou naši korespondenci.
Měli stejný názor jako já a jako psychiatři. Je v naprostém pořádku.
Ukázali mu fotky těch příšerných zranění
a všechno to utrpení a bolest, co způsobil.
Ani jednou neprojevil žádnou emoci.
Ale když žalobce přečetl, že si Copeland chce vzít holku,
která je ve skutečnosti vyhazovač Bernie z Essexu s chlupatou prdelí,
dal si hlavu do dlaní a sesunul se na lavici. Zhroutil se mu svět.
Mladý fanatik David Copeland, obdivovatel Adolfa Hitlera a bombový atentátník
si dnes začíná odpykávat šest doživotních trestů.
Byl usvědčen z vraždy tří lidí a zranění téměř 150 dalších.
Odpaloval bomby, kterými cílil na černochy a homosexuály.
Porota odmítla jeho obhajobu, že za své činy nebyl zodpovědný.
Pro dva přeživší to byl před Nejvyšším soudem dojímavý moment.
David Copeland nedosáhl svých cílů slávy a moci.
Dnešní verdikt dokazuje, že je nebezpečným a ubohým nýmandem,
který teď je tam, kam patří.
- Díky, pánové. - Díky.
Všichni mi říkali: „No tak, zapijeme to.“ A tak dále.
Pamatuju si, že jsem si pomyslel: „Vždyť přece nemáme co slavit.“
Nádhera.
Na nové začátky.
Vždycky ve mě převažoval pocit,
že to bylo jenom zatracené mrhání. Mrhání lidskými životy.
Včetně toho jeho. Nikdy se nedostane ven a nikdy nebude nikomu prospěšný.
A co všechno udělal všem těm lidem? Stovkám a stovkám lidí.
Kéž bychom… to dokázali zastavit.
Zabránit tomu, aby ti lidé byli zabiti a zraněni.
Pociťujete nějakou vinu?
Jo. To rozhodně jo.
Hodně na to myslím.
Myslel jsem, že jsem to už překonal. A pak se to vrátilo.
Já… Když jsem se přidal k BNS, byl jsem nadšenej z toho, že jsem špion a…
a tak dál a že se postavím špatným lidem.
Ale když se stalo něco takového,
přál bych si, abychom to byli bývali zastavili dřív.
Jo.
Artura motivovalo to, že dělal něco dobrého.
Tehdy policie vypsala odměnu za dopadení pachatele.
70 000 liber za jeho identifikaci. Nikdy z toho nechtěl vidět ani penny.
Ani teď. Někteří členové jeho rodiny teprve až při 20. výročí
výbuchů bomb s hřebíky v Londýně zjistili, co vlastně dělal.
Že vlastně nebyl nácek.
Arthur strávil 10 let v utajení.
Každý týden chodil na schůze Britské národní strany,
pronásledovali ho a útočili na něj antifašisti.
Chodil s náckama na koncerty a přitom dokázal všechno tohle a…
Nemá na svědomí jenom identifikaci Copelanda. Hrál klíčovou roli v tom,
že Britská národní strana nenavázala na svůj úspěch z východního Londýna.
To díky Arthurovi se Tyndall nezmocnil celé země.
Policie tvrdí, že přítomnost BNS vyvolává rasové napětí…
Jo, takže „policie tvrdí“.
- Nevěříte jim. - Vůbec to neakceptujeme.
A neakceptujete ani odsouzení vašich členů u soudu.
Jak jsem vám už řekl, naše strana nemá větší podíl odsouzených než jakákoli jiná.
Dobře. Mockrát děkuji.
Fajn. Okamžitě odsud odneste svoje krámy.
Chováte se tak, jak se dalo čekat.
Jste přesně takoví, jak jsme se naučili očekávat a…
Snaží se nás rozdělit! Naše dnešní poselství má ale opačný efekt!
Držíme spolu! Jak jste to ještě neviděli!
NEVZDÁME SE!
Pojďme pochodem splnit svůj cíl!
Myslím, že někdo jako Copeland,
nějaký jeho napodobitel, nikdy neuspěje.
Dává mi naději to, že je stále pořád víc dobrých než zlých lidí.
A nenávist nikdy nezvítězí.
Z dlouhodobého hlediska nenávist nikdy nezvítězí.
Musí být příšerné být pohlcený nenávistí. Víte?
Myslete na všechno, co si nemůžete užít, protože jste plni nenávisti.
Ne. Dneska je pátek. Půjdu domů a dám si pivko.
Překlad titulků: Jakub Doležal