Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Filippinene…
...er dere klare?
Mine damer og herrer,
gi applaus til Jo Koy!
Hei.
Ja!
Jeg elsker dere. Takk.
Dette er fantastisk, dere.
Jeg er så begeistra. Jeg klarer ikke beskrive det engang.
Beklager om jeg gjentar meg selv, men jeg føler det virkelig.
Så begeistra.
Dette er høydepunktet i karrieren min. Æresord.
Alle har livslister. Dette er livsliste-øyeblikket mitt.
Jeg brakte Netflix til Filippinene. Tuller du?
I kveld skal jeg vise dere historien min mens vi skaper historie.
Vi skal vise frem filippinsk kultur til verden i kveld.
Det er det vi skal gjøre. Vi representerer Filippinene.
Jeg skal vise musikk, artister, mat.
Hvert eneste element i dette showet er filippinsk.
Alle... Hør her.
Alle her inne er filippinere. Kasinoet eies av en filippiner.
Denne jævla kameramannen er filippinsk.
Og jeg fant nettopp ut at vi er i slekt. Han er onkelen min.
Jeg skal spørre verden nå: Har du møtt en filippiner?
Hvis du har vært på sykehus, er svaret ja.
Alle sykepleiere kan synge, alle sykepleiere kan danse,
og det er alltid en komiker på akutten.
Det er det filippinere gjør. De synger, danser og ler.
Og de sjekker blodtrykket ditt.
Hvis du sitter hjemme og ser på dette, vil du elske showet, for vi skal gi deg
en billett på førsteklasse til Filippinene, alle utgifter dekket,
og Netflix betaler.
Her er litt trivia. Det er mange som ikke vet dette,
men Filippinene består av 7000 øyer.
Sju tusen øyer.
Og de snakker 187 språk.
Ett hundre og åttisju språk!
-Gikk det inn? -Ja!
Men det er ett språk som alle snakker flytende.
Karaoke. Og det er japansk, for faen!
Så da er det vel 188 språk.
Vi har underholdning i blodet. Søsteren min sang, og jeg danset.
Jeg vet hva dere tenker: "Danset du?" Ja, jeg danset.
Jeg er en ekte B-boy fra 80-tallet.
Jeg husker ennå den tiden da jeg gjorde moonwalk i talentkonkurranser.
Den dagen mamma så at jeg kunne etterligne Michael Jackson,
var den beste og den verste i mitt liv.
Den beste fordi mamma sa: "Du har talent."
Den verste fordi mamma sa:
"Du har talent."
Da hun så at jeg kunne danse som Michael Jackson,
ba hun meg gjøre det hver gang noen kom hjem til oss.
Hver gang. Det spilte ingen rolle hvem som kom.
"Tanten din er her. Joseph, gjør Michael Jackson.
Joseph, onkelen din er her. Gjør Michael Jackson.
Og ikke bare én gang, sånn.
Joseph, vennene mine fra jobben er her. Gjør Michael Jackson én gang, Joseph."
Hun fikk meg til å gjøre Michael Jackson hele livet,
og en dag hadde jeg fått nok. Jeg gjør ikke Michael Jackson lenger.
Jeg husker den dagen.
"Joseph, kollegene mine er her. Gjør Michael Jackson for meg, Joseph."
"Nei, jeg gjør det ikke. Jeg er ferdig. Slutt å si til folk at jeg kan gjøre det."
"Men jeg sa det til kollegene mine og…
Se, de venter. Bare…
Kom igjen, Joseph. Bare gjør... Kom igjen.
Bare én, Joseph."
"Slutt å si til folk at jeg kan gjøre Michael Jackson.
Jeg gjør det ikke."
"Herregud. Jeg sa det til dem. Det er derfor de er her.
De vil at du skal gjøre Michael Jackson, og du vil ikke gjøre det? Det er flaut.
Hvorfor vil du ikke gjøre Michael Jackson? Fortell meg hvorfor. Hvorfor?
Si hvorfor du ikke vil gjøre Michael Jackson, Joseph. Hvorfor?"
Og jeg sa: "Fordi jeg er 33."
Og hun sa: "Så flytt ut." Jeg sa: "Ikke faen"
Dette er utrolig.
Det er dette jeg elsker med showet. Jeg får ta med meg noen av mine venner,
filippinske venner som er store i bransjen,
tilbake til Manila for å se hvor det hele startet.
Fyren jeg skal presentere nå,
er en av verdens beste breakdansere.
Han representerer USA i OL i Paris, Frankrike,
i breakdance.
Se på dette.
Hva skjer? Vi er her i The Tenement,
og jeg føler meg velsignet og beæret over å være her.
De lokale her har ikke så mye, men det de har,
er kjærligheten til dans.
Dette er en stor del av den filippinske kulturen,
og jeg skal få undervise en mesterklasse her.
Musikk! Vi gjør det én gang sammen.
Greit. Er dere klare?
Sånn.
Jeg skal se på denne.
Fem, seks, syv, åtte. Kjør.
Seks, åtte.
Fire.
Åtte.
To. Bra.
-Ok. -Det er dette det handler om. Dette her.
Jeg har kjent Ronnie i 20 år. To guttunger i Vegas, og se på oss nå.
Det er som klønete løping.
Istedenfor å løpe sånn, løper dere sånn. Ok?
En gang til. Kom igjen.
Ja!
Vi tar en liten pause.
Litt tilbakemelding:
Tenk på alle bevegelsene som et bilde. Sånn vet du om de er rene.
Skynder du deg, ser vi ikke hva du gjør.
Du tror du har det, men når du blir sliten,
overdriver du ikke bevegelsene, så når jeg sier double knee boom...
Ta tak i hodet.
Brystet. Fot. Fot.
Så pass på detaljene, det gjør disse øyeblikkene viktige.
Jeg er beæret over å være her. Dere lærer fort,
og dere har stilen, som er rå.
Filippinske B-boys handlet om stil og innviklethet.
Og å ha originale bevegelser.
Jeg ser det hos hver og en av dere. Dere er gode.
Respekt.
Gratulerer. Dere var strålende.
Nå skal vi få se ekte cypher.
Alle kommer ut. De tar sin plass.
Sånn får du et navn, å komme på etter en som Ronnie.
Se på dette.
Sånn, ja.
Knallbra.
-Jeg representerer Paranaque. -Ok.
Jeg bor her på Filippinene.
Jeg er en fattig B-boy. Jeg bor i en jeepney.
-Jeg lærer barn å ikke bruke dop. -Ja.
-Jeg lærer barn å endre livene sine.
Det er fantastisk.
-Jeg har deg. -Jeg er en B-boy fra Paranaque.
Lekkert.
Kjør på, Mouse.
Dette er ekte B-boy-saker.
Hei, kom igjen!
Jøss. Herregud.
-Her er Jo. -Det er dette jeg snakker om.
Jeg ventet ikke at så mange dansere skulle dukke opp.
Det var sprøtt.
Noen av dem var fra byen der familien min er fra. Fra Iloilo.
Fra Pangasinan.
Det gjør meg ydmyk å vite at de kom helt hit for dette kurset.
Var det uventet?
-Totalt. -De var rå.
De var dødsbra.
Min favoritthistorie fra cypheren er B-boyen som kom ut
og sa: "Jeg bor i en jeepney, men det er dette jeg gjør.
Jeg er B-boy. Jeg lærer barn å danse og holde seg unna dop.
Og nå battler jeg mot Ronnie."
Han har sett deg på YouTube,
og det inspirererer ham til å prøve å få barn til å droppe dop
-og danse. Det er dypt. -Det gjør meg ydmyk.
Jeg har familie som bor i Tenement.
-Og jeg har besøkt dem. -Ja.
Og å være her, er...
-Ja. -Det er her vi er fra.
-Dette er arven vår. -Ja. Hundre prosent.
Det er en stor ære å være her.
Se på dette miljøet.
-Det gjør deg ydmyk. -Jepp.
Dette viser at du kan gjøre hva som helst. Uansett hva omstendighetene dine er.
Ja!
Er det mulig? Det der er Ronnie. Jeg har kjent Ronnie siden han var 17.
Jeg pleide å ha standup-show, og han opptrådte i showene mine.
Det er bare sprøtt at to filippinere fra 20 år tilbake
gjør den samme greia som de elsker å gjøre her i moderlandet på Filippinene.
Er ikke det sprøtt?
Enda mer sprøtt at vi var i Tenement,
og at disse ungene kjente Ronnie fra internett.
Disse ungene i Tenement kan gå på YouTube
og finne en filippinsk B-boy på andre siden av verden,
og så danser de sammen. Det er jammen vakkert.
Det kunne ikke vi som barn.
Jeg kunne ikke gå på nettet i 1989. Vet dere hvor vanskelig det var?
Vet dere hvor vanskelig det var å finne en annen filippinsk komiker i 1989
uten internett?
Vet dere hvor vanskelig det var å finne en annen filippiner i 1989?
Vanskelig.
Så jeg bar det filippinske flagget på The Tonight Show.
Folk spurte: "Hvorfor hadde du flagg på The Tonight Show?"
Fordi jeg ville at filippinske barn som ville bli komikere
skulle bli inspirerte når de så meg. Da kunne de sagt: "Yo, det kan jeg også."
Det var grunnen til at jeg bar det den kvelden.
Det var faktisk én grunn til.
For kvelden etter The Tonight Show, dagen etter,
var det en bokser,
en filippinsk bokser ved navn Manny Pacquiao...
Han kjempet mot Antonio Barrera. Denne fyren slo ut alle.
Manny kunne ikke vunnet kampen. Aldri i livet.
Hadde du veddet huset på Manny, ville du fortsatt brukt de pengene i dag.
Han skulle ikke vinne.
Hele verden så på. Og jeg gledet meg til å se på.
Jeg sa: "Endelig en filippiner på topp, klar til å representere filippinerne."
Jeg gledet meg. Alle så kampen. Hundrevis av millioner av folk så den.
Og så vant han.
Han vant faen meg.
Han vant.
Jeg husker at jeg bare så på: "Herregud, han vant."
Det var fantastisk.
For jeg visste at det var dagen...
...da hundrevis av millioner av folk...
...hørte den tjukkeste filippinske aksenten noensinne.
Den var så jævla tjukk.
Den tjukkeste, filippinske aksenten, og jeg var så glad.
Jeg tenkte: "Det er min aksent, for pokker."
Jeg husker det intervjuet godt.
"Manny, hvordan forberedte du deg til kampen?"
Han sa: "Vel, du vet, jeg...
Da han...
Han slo sånn og gjorde sånn, og jeg gjorde sånn.
Og så slo han meg. Jeg ser på ham, jeg slår tilbake.
Han gjør sånn, og så…
Han…
Han… Han...
Han... Jesus Kristus."
Men dette vil jeg si. Jeg var stolt av Manny.
For han snakket engelsk.
Og jeg prøver ikke å være morsom.
Det var første gang verden fikk høre en filippinsk aksent,
og jeg var stolt av Manny den dagen. Ikke for å disse Barrera,
men uansett hvor mange ganger han vant, snakket han alltid spansk. Han skulle det.
Men den kvelden sa Manny: "Jeg snakker engelsk."
Jeg gir ham applaus for det.
Utrolig. Det var hans øyeblikk. Han visste at han sjokkerte verden.
"Og jeg skal snakke så godt jeg kan, så alle vet hvem jeg er."
Og det gjorde han.
Jeg husker at HBO Sports ga ham en tolk.
Det er sant.
Se på det. De ga ham en tolk.
Da Manny hadde snakket ferdig, sa de: "Tusen takk, Manny."
Så gikk de til tolken og sa: "Hva sa han?"
Og tolken sa: "Han snakker engelsk!
Forstår du ikke hva han sier?
Alt han sier, sier jeg også. Forstår du ikke det?
Forstår du ikke 'Jesus Kristus?'
Virkelig? Denne jævelen er sprø!
Jævla idiot. Faen ta deg."
Nå for tiden er det mange flere muligheter
for filippinsk-amerikanske komikere til å stå på scenen.
Men mange har ikke dratt tilbake til moderlandet.
Se på dette.
Føles som to timer.
Jeg tror at
enten A, de har glemt oss, eller B, vi er i feil by.
Å, mann. Jeg har vondt i magen.
-Er det en jeepney? -Aldri i livet. Å, dæven!
Dæven!
Ja!
-Henter du oss i en jeepney? -Hva?
-Kommer du i en jeepney? -Dette er fantastisk.
-Det er sånn vi henter dere. -Skikkelig Filippinene.
-Første gang? -Ja.
-La oss hente bagasjen. -Glem bagasjen. Vi må rekke en jeepney.
Nå tror jeg at jeg er på Filippinene.
Jeg har hørt om jeepney hele livet, og her er jeg.
Filippinere er ressurssterke.
Da amerikanerne dro, lot de jeepene sine være igjen.
Filippinerne sa: "La oss gjøre disse om til en slags transport…
og tjene penger." Derfor heter det en jeepney.
-Det originale Uber. -Ja.
-De startet dette. -Dette er ekte.
-Når flyttet foreldrene dine hit? -Faren min ble født her.
-Å, ja? -Pappa ble født her.
-Han dro da han var seks år. -Var dere aldri her da dere var barn?
-Aldri. -Det er så sprøtt.
Hvor gammel er denne kirken?
-Rundt 200 år, tror jeg. -Det er vilt.
-Nydelig. -Jøss.
Hvor gamle var foreldrene dine da de flyttet til Iowa?
Faren min immigrerte til Iowa da han gikk i sjette.
-Sjette klasse? -Ja.
De kunne ikke engelsk. De giftet seg her, og moren min kom over da hun var 21.
Da jeg fortalte dem at jeg skulle hit, ble de veldig emosjonelle.
Det var en av de tingene. De sa: "Ta inn alt sammen."
Takk for det. Det var stort for dem at jeg skulle få se landet.
Hei.
-Så gøy. -Herregud.
Vi er tilbake.
Pek. Hvitløksris!
Itlog. Longganisa!
Filippinsk frokost på sitt beste.
Pek.
Sånn.
Herregud, en katt! Jøsses!
-Glad for at dere er her. -Takk for at du tok oss med.
Glad i dere.
Ta godt imot vennen min, Andrew Lopez.
Hei.
Hva skjer? Hei.
Det er fett å være på Filippinene for første gang.
Dette er fantastisk, for jeg er rundt folk som ser akkurat ut som meg.
Jeg mener ikke at alle asiater ser like ut,
men da jeg kom til Filippinene, da jeg gikk av flyet,
så alle på meg og sa: "Du ligner på Coco Martin."
Jeg sa: "Hvem faen er Coco Martin?"
Coco Martin er Filippinenes svar på Tom Cruise.
Jeg ligner ham på en prikk, hvis Coco Martin var dopa.
Det er fint å være rundt folk som ligner meg. Det har jeg aldri hatt.
Jeg vokste opp i en by med 10 000 hvite, og så meg.
Jeg var én av én asiatisk fyr i denne byen.
Hvis du ville på kinarestauranten der jeg vokste opp,
dro du til huset vårt.
Så hvitt er dette stedet. Og jeg heter Andrew Lopez.
Vet du hvor forvirrende det var for alle de hvite?
Hele livet måtte jeg gi presentasjoner om hva en asiat var.
De hadde aldri sett en.
Da vi hadde "vis og fortell" i 3. klasse,
tok jeg med moren min på skolen.
Jeg viste henne fram og fortalte at jeg var filippinsk,
og det ordet blåste hodet av dem, for de hadde aldri hørt det før.
De trodde jeg snakket om en sykdom.
Ungene på lekeplassen sa: "Hørte du om den meksikanske ungen?
Ja. Det viser seg at han har filippinsk."
Jeg kom meg vekk derfra.
Nå ser jeg alle dere og tar inn kulturen, og jeg vil se damene og få kontakt,
og derfor slo jeg på Tinder med det samme jeg kom.
Den har på en radius på 150 meter,
så alle heite damer her inne, la oss matche.
Jeg har pass. Jeg tar deg med tilbake til Amerika.
Jeg skal holde deg, gifte meg med deg, kysse rumpa, munnen din i kveld.
Jeg er med. Jeg elsker Tinder.
Og ikke lat som om du ikke er på Tinder. Jeg så jentene gå inn.
Jentene med de falske øyenbrynene, dere er på Tinder. Jeg vet det.
Slapp av, jeg sveiper alle til høyre.
Så alle dere jenter, kom igjen. Jeg sveiper til høyre på alle bilder.
Aldri til venstre, jeg vil ha kjærlighet. Ser ikke på bildene. Jeg gjør det i lomma.
Sveiper til høyre hele dagen.
Vet ikke hvem som vil være på rommet mitt i kveld.
Jeg elsker Tinder så mye at alt ved meg ble endret.
Skulle ønske jeg var homo og sugde pikk, så jeg kunne få flere matcher.
Jeg elsker Tinder. Tinder er det mest positive i livet mitt.
Jeg har på meg kondom akkurat nå.
Magnum.
Den passer ikke, men jeg føler meg svart, og sånn får jeg flere matcher.
Jeg sier dumme, smarte greier. Jeg kjenner mange dumme, smarte folk.
Vet du ikke hva en dum, smart person er, møt en smart rasist.
Det er en dum, smart person.
Noen eksempler på en smart rasist:
Jeg møtte en fyr som var en smart rasist. Han kom bort til meg: "Hei.
Hva er det med asiater og spisepinnene deres?"
"Har du et problem med asiater?"
"Kniv og gaffel bare er lettere."
Og jeg sa...
"Du har rett."
Foreldrene min er ekte. Foreldrene mine er rå.
Jeg elsker dem. De tok vare på meg.
Pappa gjorde alt for at jeg skulle få et bedre liv.
Han er konkurransepreget.
Konkurransepregede filippinere er gale.
Du vet hvor konkurransepregede de er ved å se dem nyse.
Filippinske fedre nyser høyt, og prøver å nyse høyere enn de andre fedrene.
Dere vet hvem jeg snakker om.
Du er i kirken, det er helt stille,
men hvis faren din må nyse, vil han bare:
Og si "prosit" til seg selv.
Moren min var også rå. Hun ga meg tøff kjærlighet.
Jeg husker da hun tok meg i å drikke.
Jeg var 16, hadde en flaske whisky. Mamma oppdaget den
og sa: "Hva skal du med den alkoholen? Vet du hva det gjør med folk?"
Husker du da du ble tatt i å røyke da du var unge:
"Hva skal du med den sigaretten? Vet du hva det gjør med folk?"
Og som straff måtte du røyke hele sigaretten?
Moren min så whiskyflaska og sa:
"Hva skal du med denne? Vet du hva det gjør med folk?"
Og så drakk hun hele greia.
Takk, folkens. Jeg heter Andrew Lopez. Elsker dere.
Andrew Lopez!
Min neste gjest: Ta vel imot Joey Guila!
Å, ja. Filippinene!
Ja, kom igjen. Jeg føler det. Fortsett.
Tusen takk. Det hørtes ut som en fjert.
Gi lyd om dere er enig.
Vi må se flere filippinere på lerretet i Hollywood.
Ikke sant?
Jeg vil se den første filippinske cowboy-filmen.
Ser det for dere?
Ikke en hest, tøfler.
Jeg var på 30-årstreff for ungdomsskolen.
Ja. Og jeg tok ikke eksamen engang.
Jeg ville bare gå på festen.
Alle var på den festen.
Da DJ-en spilte den første sangen, sa vi: "Det er låta mi."
To sanger senere: "Det er gikta mi."
Jeg elsker filippinske fester, især mine.
Tanta mi hilser alltid på meg med en fornærmelse.
Skjer det med dere også? Den ene tanta. Ikke sant?
"Hei, tante." "Hva skjedde med ansiktet ditt?"
"Hva er galt med ansiktet mitt?" "Det er sånn.
Hva skjedde med halsen din?"
Hun har en lommelykt.
"Hva er galt med halsen min?" "Den er sånn."
"Dette er kjæresten min." "Kjæresten din? Jøss.
Hva skjedde med den tynne?"
-"Du er slem, tante." -"Jeg er ikke slem.
Jeg er katolikk."
Hun er religiøs. Hun spiller også.
Dere skulle sette henne i Vegas. Legger rosenkransen rundt automatene.
"Å Gud, vær så snill.
Å Gud, vær så snill.
Vær så snill, Gud.
Du bør la meg vinne, Gud."
Så drar hun i spaken.
"Faen.
Hvor ble det av deg?
Elsker du meg ikke?"
Jeg var på sykehuset. Jeg har vært i remisjon fra kreft.
Godt å være her.
Ja.
Og sykepleiere... Er det noen sykepleiere her?
Dere er alle dronninger.
Da jeg var på sykehuset... Sykepleiere er travle.
"Sykepleier? Sykepleier, hjelp."
De hørte ikke.
"Sykepleier, vent. Jeg er filippinsk!"
"Hva? Hvorfor sa du ikke det?
Jeg kunne gitt deg noe gratis."
Filippinene! Jeg heter Joey Guila. Tusen takk.
Jeg elsker dere.
Joey Guila!
Andrew Lopez!
Andrew Lopez.
Et forvirrende navn på en filippiner.
Det er derfor vi har kallenavn. Det er sant.
Jo Koy er ikke mitt egentlige navn.
Det er kallenavnet mitt.
Se, dere er i sjokk. "Hva?
Er han en bedrager?"
Det er kallenavnet mitt. Tanta mi ga meg det.
Tante Evelyn ga meg navnet mitt, Jo Koy.
Jeg begynte med standup for 30 år siden.
Jeg brukte det ekte navnet mitt. Joseph Glenn Herbert.
Faen ta dere! Det var derfor jeg byttet navn!
Bokstavelig talt.
Når du er ny i standup, må du gjøre open mics,
barer, restauranter.
Du får tre minutter, og jeg sa navnet mitt,
og så lo folk.
"Joseph Glenn Herbert." De jævla folka lo.
Alle settene mine handlet om navnet mitt.
Så dro jeg til tanta mi etter et show. Jeg snakket med kusina mi, Mona.
Jeg sa: "Mona, jeg må bytte navn. Hver gang jeg går på scenen
og de sier navnet mitt, ler de."
Og kusina mi sa: "Ja, for navnet ditt suger."
Jeg sa: "Jeg vet det." Hun sa: "Du må ha nytt navn."
"Hvorfor dropper du ikke bare etternavnet, og bruker mellomnavnet som etternavn?"
"Joseph Glenn?"
"Ja, det suger også. Hør her.
Dropp mellomnavnet ditt, og gjør etternavnet ditt til fornavnet."
"Det er fortsatt Herbert."
Og akkurat da jeg sa det, var tante Evelyn på kjøkkenet.
Hun sa: "Jo Koy, spis.
Jo Koy, spis."
Jeg sverger, jeg tenkte: "Det er navnet mitt."
Hun hadde kalt meg det hele livet, men det var først da
jeg visste at jeg måtte bytte navn.
"Jeg skal hete Jo Koy."
I 1989. "Jeg skal hete Jo Koy."
Siden da, i 30 år, har jeg vært Jo Koy.
Så da det siste showet kom ut...
...måtte jeg gjøre PR og de intervjuet meg.
Alle journalistene hadde samme spørsmål. "Hvorfor kaller du deg Jo Koy?"
Jeg sa: "Jeg har ikke noe svar.
Det er bare det filippinere gjør.
De gir deg et navn, og så kaller de deg noe annet."
Og dette er en sann historie, for den er helt ny.
Dette var for fire måneder siden.
Jeg dro til Vegas, og tok tante Evelyn ut for å spise.
Og jeg så på henne og sa: "Du, tante Evelyn,
mange journalister spør meg hvordan jeg fikk kallenavnet mitt,
og jeg har ingen historie, så kan du fortelle meg
hvordan du kom på kallenavnet Jo Koy?"
Hun er veldig gammel.
Hun så på meg og sa:
"Jeg kaller deg ikke Jo Koy."
Og jeg tenkte: "Herregud, hun er gammel.
Hun har blitt senil.
Hun har blitt senil."
Så jeg følte meg kjip. Jeg sa: "Tante, nei, det er meg.
Det er meg. Jeg er Jo Koy.
Jeg er Jo Koy.
Jeg er Jo Koy, favorittnevøen din. Jeg er...
Jeg er Jo Koy."
Og så sier hun: "Jeg vet hvem du er.
Jeg er ikke dum.
Jeg sier bare at jeg ikke kaller deg Jo Koy."
Jeg sa: "Hva snakker du om? Kaller du meg ikke Jo Koy?
Kødder du med meg?
Seriøst? Jeg har vært Jo Koy i 30 år. Du har aldri sagt noe."
Hun sa: "Ja, jeg har aldri sagt noe,
for du sier Jo Koy hele tiden, så jeg lar deg si det."
"Du lot meg si Jo Koy, men du kaller meg ikke Jo Koy?
Jeg kunne sverget på det, den dagen,
du sa: 'Jo Koy, spis', og jeg sa: 'Det er kallenavnet mitt.'
Er du seriøs nå?" "Ja. Jeg kaller deg ikke Jo Koy."
"Så hva...
Hva kaller du meg da?"
En sann historie. Er dere klare for dette? Dere kommer til å grine.
Jeg sverger, dette fant jeg nettopp ut.
Jeg sier: "Hva kaller du meg?" Hun sier: "Jeg kaller deg Jo Ko.
Det er kallenavnet ditt. Jo Ko."
For alle dere der hjemme som ikke vet hva det betyr:
På tagalog betyr "ko" "min".
Kallenavnet mitt er Min Jo. Jo Ko. Er ikke det søtt?
Det er så søtt.
Jeg hadde ingen anelse.
Jeg sa: "Det er et søtt kallenavn."
"Ja, det er du som driver og sier Jo Koy. Jeg vet for faen ikke hvem det er.
Hver Netflix-spesial: 'Ta imot Jo Koy.'
Hvem faen er det? Det er Jo Ko!
Det er Jo Ko."
Hvorfor sa hun ikke det for 30 år siden?
Alle varene mine, feilstavet.
Min neste venn, Ramon Ibanga, bruker heller ikke det ekte navnet sitt.
Men vet dere hvem han har jobbet med? Drake.
J. Cole. Jay-Z og Beyoncé.
Og vet dere hva? Det er også kallenavn.
Det er kallenavn. Ikke Beyoncé, da. Jeg trodde det var et kallenavn.
Han er bedre kjent som den Grammy-prisvinnende produsenten Illmind.
Vi tok ham med hjem for å lage musikkmagi her på Filippinene.
Se på dette.
Yo.
-Så bra. -Den legendariske Illmind.
Hvordan går det? Tusen takk. Hva skjer?
-Jeg er fan. -Takk. I like måte.
-Dette er vilt. -Det er utrolig at jeg er her.
Vi må lage en intro-sang til Jo.
Vi burde bruke autentiske loops og lyder som er originale.
Jeg er i den sonen.
Dette er en mulighet til å introdusere filippinsk kultur til Amerika.
Bare samle de to kulturene. La oss begynne. Kom igjen.
Jeg elsker denne loopen.
Hva er BPM?
Åttifem.
Kan du gå til 90?
Greit.
Hvilken plate fikk du gitaren fra? Har du den plata på deg?
-Jeg lagde den. -Det var deg?
-Tok du med platene? -Ja.
-Dette er helt sykt. -Jo.
Vi kan servere trommemønsteret i bakgrunnen.
Trommemønsteret vi skal legge på, blir sykt bra.
-Greit, vi har nok. Ok. -Hva med noe innfødt?
-Ja, få høre. -Ikke sant?
Kan vi faktisk…
Kan du koble den til, og så importere samplingene?
Jeg skal ta den første delen, jeg stiller den opp.
Hvis du legger til litt dyp bass...
Stol på meg. Der har du det.
-Jeg vil importere vokalen. -Ok.
Og se om jeg kan få de to delene sammen,
-vokalen og så perkusjonen. -Ok.
Så vil jeg at du legger
-boombap-trommer på toppen. -Ok.
Jeg liker trommene.
Jeg tenkte at delen der den kommer inn...
...bare er for introen, og så noen som roper...
-"Nok en jævla gal pinoy." -Ja.
"Nok en jævla gal pinoy",
-før en rapper kommer inn. -Ja.
-Det er bra. -Ok.
Jeg elsker det.
Greit, dere kommer inn etter åtte takter.
-Åtte barer. -Greit, kjør.
IIlmind, you're my Lodi
-Vet du hva Lodi er? -Nei.
-Det er "idol". -Å, mann.
-Han leverer bra. -Ja.
"Introduserer…
Jo…
...Koy!
Lag litt lyd, for faen!"
Vilt.
-Jo. -Jo Koy er på huset.
Mannen, myten, legenden.
-Hva skjer? -Kompis.
-Ill! Jeg elsker deg. -Å, mann.
-Jeg er så glad du er her. -Utrolig.
Så vilt. Jo Koy i egen person.
-Ja visst. -Jeg er så glad. Dette er fantastisk.
-Liker du det? -Elsker det.
-Liker du det? -Ja.
Verden samles. Det var dette vi ville.
Historien din er en utrolig historie å bli inspirert av.
Nå lever vi i en generasjon der vi kan nå ut
-og la folk få vite hvem du er. -Ja.
Vi har disse tre som er inspirert av det.
Vi gir folket vårt sjansen til å skjønne at det er mulig.
Du kan se ut som oss og komme fra der vi kommer fra...
-Ja. -Og faktisk gjøre noe.
Lenge hadde vi ikke den...
-Nei! -Den visjonen.
"Jeg kan stå i båsen, for Illmind gjorde det."
"Jeg kan stå på scenen, for Jo Koy gjorde det."
"Jeg kan gjøre det. Jeg trenger ikke å være sykepleier."
Det er sant. Det er ekte saker.
Pokker, du er så bra. Glad i deg.
Jeg gleder meg til å se deg gå ut på scenen med dette.
-Ikke sant? Det blir sykt bra. -Jeg må høre det. Det blir bra.
En applaus for Illmind.
Det var sykt bra.
Hører dere det sporet? Det er originalt. Det er autentisk filippinsk.
Og det er et skikkelig samarbeid med kompisen min DJ Medmessiah.
Stor applaus, alle sammen. Med er på huset.
Jeg elsker alt vi gjør i kveld.
Fins ikke bedre enn autentisitet. Takk, Illmind.
-Takk, DJ Medmessiah. -Takk, folkens.
Jeg tok også med meg vennen min Andrew Orolfo
for å smake ekte, filippinsk mat
tilberedt av familien min på et autentisk, filippinsk marked.
Andrew!
Hva skjer?
Kom igjen.
Du ville ha frokost. Jeg gir deg frokost.
Dette er markedet.
-Søsteren min, Gemma. -Hei.
Denne vakre kvinnen er tanten min.
-Min tante Ofie. -Kom hit.
-Velkommen til Filippinene. -Tusen takk.
Jeg vil at du skal få den beste filippinske maten
for hjemkomsten din.
-La oss finne sakene. -Ja.
-Hvilken legger... -Bare denne.
-Denne? -Ok.
Velkommen til kyllingavdelingen. Her får vi alt.
Vinger, lår, bryst. Vi tar bare en pose med kylling.
-Hva heter du? -Kall meg Lodi.
Lodi? Idol!
Her på Filippinene er det baklengs for "idol".
-Vel, bror, hun heter faktisk Ludi. -Pokker. Hun heter faktisk Ludi.
-Min tabbe. -Det er Ludi.
Men du er mitt idol. High five.
Tusen takk.
-La oss spise. -Takk.
Har du det gøy?
Dette er en stor opplevelse.
Søsteren min lager mat til oss nå. De lar oss lage mat på den restauranten.
Du kan ikke gå til en restaurant i USA: "Kan vi bruke kjøkkenet ditt?" "Hva?"
-Yndlingsretten min er kylling adobo. -Ja.
Har du smakt noe som tar deg tilbake til barndommen?
Ja. Moren min lagde det da vi var små. Jeg husker fortsatt gryta hun brukte.
-Ja. -Jeg tror hun har den ennå.
Da vennene dine smakte kylling adobo, sa de: "Hva?"
-De elsket det. -Ekstatiske.
Har du servert lumpia i en fellesmiddag
-og alle digger det? -Alltid.
Så hvorfor forteller vi verden om balut?
Nok!
Når dro du herfra? Hvor gammel var du?
Jeg var på besøk da jeg var liten, før jeg var ti.
-Virkelig? -Vi var her bare i en uke.
Da du begynte med standup, trodde du at du kom til å opptre i moderlandet?
Aldri.
Trodde aldri jeg ville gjøre dette. Jeg er filippinsk, men vokste opp i USA.
Jeg ble redd da jeg tenkte: "Du skal opptre på Filippinene."
-Virkelig? Ja. -Å, ja.
Jeg har alltid hatt en greie i hodet: "De kommer ikke til å skjønne det."
-Hvem da? -Hvem som helst på Filippinene.
-Bare filippinere generelt. -Komedie er komedie.
-Ja. -Morsomt er morsomt.
Den eneste gangen de ikke ler, er om du ikke er morsom.
-Ikke sant? -Det er sant.
Jeg er ikke den eneste filippineren som tenker og ser ut som meg.
-Vi har mye mer til felles enn jeg trodde. -Ja.
Jeg er glad for å være her, og gleder meg til å opptre.
-Flott. Nå må vi spise. -La oss spise.
Ferdig.
-Tante! -Takk.
Kylling adobo.
Upo, kylling adobo, stekt ris med hvitløk.
Dette er maten jeg lagde.
Dette er favoritten min. Kylling adobo. Den beste filippinske retten.
På Filippinene spiser man med fingrene, så...
-Kan jeg få en gaffel? -Joseph!
Bare spis den! Spis.
Spis.
Jeg elsker det.
Mine damer og herrer, min venn, Andrew Orolfo.
Yo, hva skjer?
Liker dere showet? Har dette vært bra?
Føler meg bra. Har hengt med faren min.
Han kjøpte nettopp det som kalles overgangsbriller.
Vet dere hva jeg mener?
Det er briller med glass som endrer seg, så folk ikke vil ha sex med deg, og…
Jeg syns de er latterlige.
Jeg vet ikke om noen her har sånne.
Hvis du har det, ikke si det. Jeg respekterer deg ikke.
Er det dem, min gode mann? Er det dem?
Se på det lyset. Nei, jeg bare tuller.
Jeg tar det tilbake. Hvis du har sånne briller,
vil jeg at du skal fortelle meg det før du begynner å snakke med meg.
For da jeg snakket med faren min, endret de seg midt under samtalen.
Og jeg hadde aldri følt meg så dissa noen gang.
Det var fordi vi gikk ut mens vi snakket,
og de ble mørke.
Så jeg pratet fortere, for jeg følte at tiden løp fra meg.
Men det er faren min. Han er en skikkelig dustete far.
Han er så dustete
at han stemte på Trump. Sånn er han.
Og det var så sprøtt, for jeg ante ikke engang
at han var statsborger, så...
Jeg har hengt mye med ham,
og jeg tror det er fordi vi prøver å gjøre opp for tapt tid.
Foreldrene mine er ikke sammen. Flere som vokste opp med én forelder?
Det var din feil. Og...
Bare tuller.
Foreldrene mine er ikke sammen. De skilte seg da jeg var 12.
Og da jeg var 15, fikk jeg vite det.
Jeg ante ingenting. Bare...
En dag spurte jeg mamma: "Hvor er pappa?"
Hun så på meg: "Jeg visste at jeg hadde glemt noe."
Jeg har en søster, og vi visste ikke at han var borte.
For han ikke hang han med oss da han bodde hos oss.
Han var borte hele tiden.
Så det var ingen følelsesmessig tilknytning til ham.
Det var litt sånn.
Du vet når du er på fest og har en samtale med to andre,
og de to er virkelig involvert i samtalen,
og du bidrar ikke,
så du trekker deg sakte ut av samtalen?
Og så starte en ny familie. Har dere gjort det? Det er vilt.
Ja.
Vi snakker fortsatt sammen.
Han fikk ny jobb nå nylig. Han kjører skolebuss,
noe jeg syns er tullete.
"Du kjørte aldri denne ungen til skolen, men nå vil du kjøre alles barn til skolen.
Greit."
Jeg bor i California.
Vi har mange jordskjelv der.
Før jeg gjør dette, vet alle hva richterskalaen er?
Bra, for jeg har tenkt på det,
og jeg syns det er sprøtt at måten vi måler jordskjelvstørrelse på,
også kan brukes på pikkstørrelse.
Noen av dere tok den allerede. Tenk på det.
La oss si at du jobber med en 3,5: "Følte du det?" Nei, ingen følte det.
Hva? Vilt.
Fem komma fem til seks, det kan du takle.
Det er det vanligste,
og for å være ærlig, det kan være det beste.
Seks komma fem til sju, nå er det mer: "Oi, det var vilt.
Vi kunne nok klare det igjen, men vi bør være mer forberedt neste gang."
Og med hva som helst over åtte, er det: "Herregud. Alt er ødelagt.
Og hunden min er død." Hva? Hvorfor?
Det har vært yndlingsvitsen min
i det siste, for jeg kan se hvor mennene er i vitsen
når jeg ser på dere og forteller den.
For mange av dere ser triste ut på tre, men...
Men på åtte, dultet han her borti dama si: "Det er meg, baby."
Hun er ikke uenig. Greit.
Det var tida jeg hadde. Tusen takk. Ha det.
Andrew Orolfo!
I kveld har vi sett filippiner-amerikanere opptre på Filippinene for første gang.
Men min neste venn ble født her i Manila.
Det stemmer, her i Manila.
Og nå turnerer han verden rundt. Ta vel imot Iñigo Pascual!
Tusen takk, Jo!
Denne heter "Catching Feelings." Kom igjen.
Iñigo Pacual, alle sammen!
Ja! Det er sånn vi avslutter showet!
Det er sånn vi avslutter showet. Lag lyd, folkens!
Sånn skal det være. Dette var en drøm som ble til virkelighet.
Det var det virkelig.
Jeg er så glad for at jeg kunne komme til moderlandet
og feire kulturen min, kulturen vår,
med alle der ute som ser på nå.
Jeg håper vi underholdt dere,
og at vi inspirerte dere til å feire deres egen kultur,
hva enn det måtte være. Bare gjør det.
Men viktigst av alt,
jeg fikk dele dette øyeblikket med sønnen min.
Jeg fikk ta ham med til Filippinene for første gang!
Der er han, alle sammen! Gutten min!
Ja!
Jeg er glad i dere. God natt!
Tekst: Sissel Drag