Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fülöp-szigetek!
Felkészültetek?
Hölgyeim és uraim!
Nagy tapsot Jo Koynak!
Sziasztok!
Igen!
Szeretlek titeket! Köszönöm!
Ez csodálatos, srácok!
Átkozottul izgulok. El se tudom mondani, mennyire izgulok.
Bocsánat, ha ismétlem magam, de tényleg ezt érzem.
Úgy izgulok!
Ez a karrierem csúcsa! Istenre esküszöm!
Mindenkinek van bakancslistája. Nekem ez bakancslistás pillanat.
Elhoztam a Netflixet a Fülöp-szigetekre! Hát nem komoly?
És ez csodálatos, mert ma este elmondom a történetem,
és történelmet csinálunk.
Ma este bemutatjuk veletek a világnak a filippínó kultúrát. Ezt fogjuk tenni.
Mi képviseljük a Fülöp-szigeteket a világ előtt.
Bemutatok zenét, előadókat, ételeket.
A műsor minden eleme filippínó.
Mindenki! Nézzétek! Idebent mindenki filippínó. A kaszinó tulaja filippínó.
Ez a kibaszott operatőr is egy filippínó.
És most jöttem rá, hogy rokonok vagyunk. Ő a nagybátyám is egyben.
Megkérdezem a világtól: Találkoztál már filippínóval?
Ha jártál már kórházban, akkor válaszolj igennel.
Minden nővér tud énekelni, minden nővér tud táncolni,
és mindig van egy komédiás a sürgősségin.
Ilyenek a filippínók. Énekelnek, táncolnak, és nevetnek.
És megmérik a vérnyomásodat.
És ha otthon ülve nézed ezt,
imádni fogod a műsort, mert kapsz egy
első osztályú ingyenjegyet a Fülöp-szigetekre,
és a Netflix fizet érte.
Íme egy vicces tény! Tudom, hogy sokan nem tudják,
de a Fülöp-szigetek 7000 különálló sziget.
Hétezer sziget.
A lakóik nagyjából 187 nyelven beszélnek.
Száznyolcvanhét nyelv!
- Felfogtátok ezt? - Igen!
De egy nyelvet mindenki folyékonyan beszél.
A karaokét. Ami rohadtul japán!
Szóval, akkor ez 188 nyelv.
A vérünkben van a szórakozás. A húgom énekelt, én táncoltam.
Tudom, mit gondoltok. „Táncoltál?”
Igen, régen táncoltam.
Igazi b-boy vagyok a 80-as évekből.
Még emlékszem arra az időre, amikor a holdjárást nyomtam a tehetségkutatókon.
És amikor anyám rájött, hogy tudom utánozni Michael Jacksont,
az volt az életem legjobb és legrosszabb napja.
A legjobb, mert anyám azt mondta: „Tehetséges vagy!”
És a legrosszabb is, mert anyám azt mondta: „Ó! Tehetséges vagy!”
És miután rájött, hogy tudom utánozni Michael Jacksont,
mindig elő kellett adnom, amikor jött hozzánk valaki.
Minden alkalommal. Nem számított, ki volt az.
„Eljött a nénikéd. Joseph! Csináld a Michael Jacksont!
Joseph! Itt van a bácsikád. Csináld a Michael Jacksont!
És ne csak egyszer!
Joseph! Eljöttek a barátaim. Csináld egyszer a Michael Jacksont, Joseph!”
Egész életemben Michael Jacksont kellett utánoznom,
és eljutottam addig, hogy azt mondtam, elég.
Nem csinálom többet a Michael Jacksont.
Emlékszem arra a napra.
„Joseph! Itt vannak a kollégáim. Csináld a Michael Jacksont, Joseph!”
Mire én: "Nem, nem csinálom. Végeztem. Soha többé.
Senkinek se mondd, hogy tudom!”
„De elmondtam a munkatársaimnak, és...
nézd, hogy várnak. Csak…
Ne már, Joseph! Csak csinálj úgy... Gyerünk!
Csak egyszer, Joseph!”
„Nem, anya! Ne mondd el, hogy utánoztam Michael Jacksont! Nem csinálom.
Végeztem. Nem csinálom többet.”
„Istenem, Joseph! Elmondtam a kollégáimnak.
Ezért jöttek, hogy csináld nekik a Michael Jacksont,
és te nem csinálod? Kínos helyzetbe hozol.
Miért nem akarod csinálni a Michael Jacksont, Joseph?
Áruld el, miért! Miért?
Mondd meg, miért nem akarod csinálni a Michael Jacksont, Joseph! Miért?”
Mire én: „Mert 33 éves vagyok.”
Erre ő: „Akkor költözz el!” Mire én: „Bassza meg!”
Ez csodálatos!
Ezt szeretem ebben a műsorban. Titeket.
Elhoztam néhány barátomat,
a filippínó barátaimat, akik nagyon jól nyomják,
ide, Manilába, hogy lássuk, hol kezdődött ez az egész.
A következő srác, akit megmutatok, a világ egyik legjobb breaktáncosa.
Az Egyesült Államokat képviseli majd a párizsi olimpián breaktáncban.
Ezt nézzétek!
Mi újság? Itt vagyunk a Tenementben,
és áldásnak érzem, és megtisztelő, hogy itt lehetek.
A helyiek szegények, de amiből tényleg sok van nekik, az a tánc szeretete.
És ez a filippínó kultúra egy nagy része,
és lehetőségem adódott mesterkurzust tartani itt.
Zenét! Egyszer csináljuk, mindenki együtt!
Jól van. Felkészültetek?
Kezdjük!
Ezt most csak nézem.
Öt, hat, hét, nyolc. Gyerünk!
Hat, nyolc. És bumm!
Négy.
Nyolc.
Kettő. Szép!
- Rendben. - Erről van szó. Itt és most.
Húsz éve ismerem Ronnie-t.
Két vegasi kölyök, és nézzetek meg most!
Igen. Ez afféle ügyetlen futás.
Ahelyett, hogy így futnék, inkább így. Értitek?
Még egyszer! Csináljuk!
Igen!
Tartsunk egy kis szünetet!
Csak egy kis visszajelzés.
Gondolj képként a mozdulataidra!
Tiszta képet akarunk.
Az elsietett mozdulatok nem látszanak jól.
Azt hiszed, jól megy, de amikor kezdesz fáradni,
akkor se túlozd el a mozdulatokat! Ha azt mondom, double knee boom...
Fogd meg a fejed!
Fogd meg a mellkasodat! Láb! Láb!
Figyeljetek a részletekre, mert ettől fognak számítani ezek a pillanatok.
Kiváltság és megtiszteltetés itt lenni. Gyorsan tanultok, megértitek,
és van stílusotok, ami frankó.
A filippínó b-boyok stílusosak, oké, és bonyolultan nyomják.
És eredeti mozdulataik vannak.
És ezt látom mindegyikőtökben, srácok. Tehetségesek vagytok.
Riszpekt!
Le a kalappal, srácok! Jól nyomjátok!
Nézzünk meg egy igazi cyphert! Ez itt az.
Mindenki kijön ide. Így válnak ismertté.
Itt szereznek nevet a b-boy világban, hogy olyanok legyenek, mint Ronnie.
Ezt figyeljétek!
És ennyi!
Nagy voltál, tesó!
- Parañaque b-boy képviselője vagyok. - Oké.
Itt élek a Fülöp-szigeteken. Szegény b-boy vagyok. Egy dzsipniben lakom.
És azt tanítom gyerekeknek,
- hogy ne drogozzanak. - Igen.
- És hogy változtassanak az életükön.
Ez csodálatos, haver!
- Bírlak, tesó. - Parañaque b-boy képviselője vagyok.
Ügyes!
Gyerünk, Mouse!
Ez itt rohadtul igazi b-boy cucc!
Hé! Gyerünk!
Hűha! Istenem!
- Itt van Jo. - Erről beszélek!
Ez váratlan volt. Nem számítottam rá, hogy ennyi táncos jön el.
Őrületes volt.
Néhányan a szülővárosomból jöttek. Iloilóból.
Pangasinan tartományból.
Megtisztelő tudni, hogy ilyen messzire eljöttek ezért.
Nem számítottál rá?
- Nem. - Nagyon jók voltak.
Nagyon jól nyomták.
A kedvenc sztorim a cypherről az, amikor kijött az egyik b-boy,
és azt mondta: „Dzsipniben lakom, de ezzel foglalkozom.
B-boy vagyok. Breaket tanítok gyerekeknek, és lebeszélem őket a drogról.
És most megküzdök Ronnie-val!”
Nyilván látott téged a YouTube-on,
és arra ösztönzöd, hogy lebeszélje a gyerekeket a drogozásról,
és táncoljon. Ez komoly, tesó!
- Megtisztelő. - Ezt csinálod.
A családom a Tenementben él.
- És... meglátogattam őket. - Igen.
És... itt lenni olyan...
- Tudom. - Innen jöttünk, haver.
- Itt van a vérvonalunk. - Igen. Száz százalékban.
Megtisztelő. Megtiszteltetés itt lenni, tesó.
Nézd ezt a környezetet!
- Ez szerénnyé tesz. - Ja.
Ez megmutatja, hogy bármit elérhetsz.
Mindegy, milyen helyzetben vagy, meg tudod csinálni.
Igen!
Most vicceltek? Az ott Ronnie!
Elmondom mindenkinek, hogy 17 éves kora óta ismerem Ronnie-t.
Stand-up előadásokat tartottam, és ő fellépett a műsoraimban.
Rohadtul őrületes, hogy két filippínó 20 évvel ezelőttről
most ugyanazt csinálja, amit imádnak,
és itt, a szülőföldjükön, a Fülöp-szigeteken.
Mekkora őrültség ez, mi?
Van még nagyobb őrület. Elmentünk a Tenementbe,
és azok a kölykök ismerték Ronnie-t az internetről.
Azok a srácok a Tenementben laknak, és a YouTube-on
találnak egy filippínó b-boyt a világ másik oldalán,
és azután együtt táncolnak vele. Nekem ez gyönyörű.
Gyerekkoromban ez lehetetlen volt.
1989-ben még nem lehettem online. Hát nem komoly? Tudjátok, milyen nehéz volt?
Tudjátok, milyen nehéz volt filippínó humoristát találni 1989-ben
internet nélkül?
Tudjátok, milyen nehéz volt találni egy másik filippínót 1989-ben?
Nehéz volt.
Ezért viseltem magamon a filippínó zászlót a The Tonight Show-ban.
Az emberek azt kérdik: „Miért volt rajtad zászló a The Tonight Show-ban?”
Mert azt akartam, hogy a humoristának készülő filippínó gyerekek
ösztönzést kapjanak, amikor látnak.
Ha láttak aznap este, azt mondták: „Hé! Ez nekem is menne.”
Csak ezért vettem fel a zászlót aznap este.
Igazából van még egy oka, hogy miért vettem fel.
Mert a The Tonight Show felvétele utáni este, másnap este
ott volt ez az amatőr bunyós,
egy Manny Pacquiao nevű filippínó bokszoló...
Antonio Barrera ellen harcolt. Az a fickó mindenkit kiütött.
Manny nem győzhetett. Lehetetlennek tűnt.
De ha valaki akkor feltette volna a házát Mannyre,
az még ma is abból a pénzből élne.
Állítólag nem győzhetett.
És az egész világ nézte. Alig vártam, hogy láthassam.
Mondom: „Igen, végre lesz ott egy filippínó csúcsformában,
hogy képviselje a filippínókat.”
Alig bírtam kivárni. Mindenki nézte.
Százmilliók nézték azt a meccset.
És győzött.
Kurvára győzött.
Győzött.
És emlékszem, csak néztem, és mondom: „Ó, Istenem! Győzött!”
Elképesztő volt.
Mert tudtam, hogy aznap...
emberek százmilliói...
hallják majd a világ legvaskosabb filippínó akcentusát. Kurvára erős volt.
Az övé volt a legerősebb filippínó akcentus, és nagyon boldog voltam.
Mondom: „Ez az én kibaszott akcentusom!”
Úgy emlékszem az interjúra, mintha tegnap lett volna.
Kérdezték: „Manny! Hogyan készültél fel Barrera ellen?”
Mire ő: „Nos, tudod, a...
Amikor ő, tudod...
Amikor így ütött, és úgy csinálta, akkor én így csináltam.
Aztán megütött. Ránéztem, visszaütöttem.
Ő így csinált, és azután...
aztán...
ő... tudod...
ő... Jézusom!”
De meg kell mondjam, büszke voltam Mannyre.
Mert angolul beszélt.
És nem viccelek.
A világ akkor először hallott filippínó akcentust,
és büszke voltam Mannyre. És nem tiszteletlenségből, de Barrera
mindegy, hányszor nyert bajnokságot, mindig spanyolul beszélt.
Mexikóiként megtehette.
De aznap este Manny azt mondta: „Angolul beszélek.”
Ezért kibaszottul megtapsoltam.
Ez csodálatos.
Ez az ő pillanata volt, és tudta, hogy megdöbbentette a világot.
„És a tőlem telhető legjobban beszélek, hogy mindenkinek megmutassam, ki vagyok.”
És pontosan ezt tette.
Emlékszem, az HBO Sports tolmácsot hívott neki.
Ez az igazság.
Nézzétek meg! Nézzétek vissza! Tolmácsot kapott.
Emlékszem, Manny Pacquiao elmondta ezt, a riporter meg: „Köszönöm, Manny!”
Aztán megkérdezte a tolmácsot: „Mit mondott?”
Mire a tolmács: „De hát angolul beszél!
Nem érti, mi a fenét mond?
Csak ugyanazt mondhatnám, amit ő mondott. És nem érti?
Nem érti, hogy 'Jézusom'?
Most tényleg? Ez a faszfej egy őrült!
Maga rohadék! Bassza meg!”
Manapság sokkal több lehetősége van
a filippínó-amerikai komikusoknak a fellépésre és az előadásra.
De sokan nem jönnek vissza a szülőföldjükre.
Ezt nézzétek meg!
ÜDVÖZÖLJÜK MANILÁBAN! NINOY AQUINO NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR
Mintha már két órája itt lennénk.
Úgy érzem, mintha
A: elfelejtettek volna minket, vagy B: rossz városban lennénk.
Ó, haver! Fáj a gyomrom.
Az ott egy dzsipni?
Kizárt! Ó, bakker!
Ó, banyek!
Igen!
- Egy dzsipnivel jöttél értünk? - Mi van?
- Dzsipnivel jöttél, haver? - Ez csodálatos!
- Így jöttem. - Egy limóval! Boldogságos Fülöp-szigetek!
- Első alkalom? - Első.
Hozzuk a csomagjaitokat! Menjünk!
Hagyd a csomagokat! Elmegy a dzsipnink!
Már elhiszem, hogy a Fülöp-szigeteken vagyok.
Sokat hallottam már a dzsipnikről, és most itt ülök az egyikben.
Hadd mondjam el,
mennyire találékonyak a filippínók! Egy dzsipni pontosan az, ami.
Az amerikaiak itt hagyták a dzsipjeiket.
A filippínók azt mondták: „Alakítsuk át őket szállítóeszközzé,
- és üzleteljünk!” - Igen.
Így lettek a dzsipnik.
- Ez az eredeti Uber. - Igen.
- Ők kezdték. - Így van.
- A szüleid mikor költöztek ide? - Apám itt született.
- Tényleg? - Igen, itt született.
Fiatalon elment, hatéves korában.
Sosem jöttetek el ide gyerekként?
- Nem, soha. - Ez kész őrület!
Hűha! Hány éves ez a templom?
- Úgy 200 éves lehet. - Ez őrületes!
- Gyönyörű! - Hűha!
Anyukád és apukád hány évesen költözött Iowába?
Az apám hatodikos volt, amikor emigrált Iowába.
- Hatodikos, tesó? - Igen.
Egyikük sem tudott angolul. Itt házasodtak össze,
és anyám 21 volt, amikor apám átvitte.
Amikor mondtam a szüleimnek, hogy ide jövök, elvittek az iowai reptérre,
és elérzékenyültek.
Különleges pillanat volt. Azt mondták: „Fogadj be mindent!”
Köszönöm! Számukra megindító volt tudni, hogy látni fogom ezt.
Szia!
- Nagyon jó! - Istenem!
Visszajöttünk.
Nagyon tuti! Fokhagymás rizs!
Itlog! Longganisa!
A legjobb filippínó reggeli!
Tuti!
Úgy-úgy.
Istenem, ez egy macska! Jézusom!
- Örülök, hogy itt vagytok! - Kösz, hogy elhívtál!
Szeretlek!
Nagy tapsot kérek Andrew Lopez barátomnak!
Sziasztok!
Mi a pálya? Sziasztok!
Annyira király, hogy először vagyok a Fülöp-szigeteken.
Ez csodálatos, mert olyanok között vagyok, akik pont úgy néznek ki, mint én.
Ez csodálatos. Szerintem az ázsiaiak nem egyformák,
de amikor ideértem, és leszálltam a repülőről,
mindenki megbámult és azt mondta: „Pont olyan vagy, mint Coco Martin.”
Én meg: „Ki a fene az a Coco Martin?”
Ha nem tudnátok, Coco Martin a Fülöp-szigeteki Tom Cruise.
Rákerestem a telómon. Tényleg ugyanúgy néznék ki,
ha Coco Martin bedrogozna.
De elképesztő hasonló emberek között lenni. Ilyen még nem volt.
Tízezer fehér között nőttem fel egyedüli ázsiaiként.
Egy voltam az egy ázsiaiból a városban.
Ha a városomban kínai étterembe akart menni valaki,
akkor hozzánk jött el.
Az a hely ennyire fehér. Ráadásul Andrew Lopeznek hívnak.
Tudjátok, mennyire zavaros volt ez az összes fehérnek?
Egész életemben előadásokat tartottam arról, hogy milyen egy ázsiai,
mert még egyet sem láttak.
Tudjátok, mivel készültem az iskolai bemutatómra?
Elvittem anyukámat a suliba.
Őt mutattam meg, és elmondtam, hogy filippínó,
és ettől a szótól ledöbbentek, mert még sohasem hallották.
Tényleg azt hitték, hogy egy betegségről beszélek.
A gyerekek a játszótéren erről beszéltek. „Hé, tesó! Hallottál a mexikói srácról?
Igen. Kiderült, hogy filippínója van.”
De kijutottam onnan.
Most látlak itt titeket, befogadom a kultúrát,
találkoznék a hölgyekkel, kapcsolatba kerülnék veletek,
ezért kapcsoltam be a Tinderemet, amint ideértem.
Igen. 500 méteres körzeten belül vagyunk,
úgyhogy most minden luvnya jelölhet, kapcsolódjunk!
Van útlevelem. Visszaviszlek Amerikába. Gyerünk!
Megölellek, megfürdetlek, feleségül veszlek, seggen és szájon csókollak este.
Csináljuk! Benne vagyok. Imádom a Tindert.
És nem hiszem el, hogy nem vagytok Tinderen.
Láttam bejönni a lányokat.
A rajzolt szemöldökű lányok mind fent vannak a Tinderen. Tudom.
És ne aggódjatok! Mindenkit jobbra húzok.
Szóval, csajok, legyünk együtt ma este! Jobbra húzok minden egyes képet.
Sohasem húzok balra, mert csak szerelemre vágyom.
Meg se nézem a képeket. Zsebben csinálom, így.
Egész nap így járkálok, húzogatva.
Nem tudom, ki lesz ma este a hotelszobámban. Gyerünk!
Annyira szeretem a Tindert, hogy mindent megváltoztatott.
Bárcsak meleg lennék, akkor szophatnék, és többen jelölnének.
Értitek?
Imádom a Tindert. A Tinder a legjobb dolog az életemben.
Most is kotont viselek.
Persze, hogy Magnum.
Nem jó rám, de négernek érzem magam tőle, és több jelölést kapok.
Egyébként tudom, hogy ez okoskodás.
Sok okoskodót ismerek.
Aki nem tudja, milyen egy okoskodó, az beszélgessen egy okos rasszistával.
Mert az egy okoskodó, tudjátok?
Mondok példát az okos rasszistára.
Találkoztam egy okos rasszistával.
Odajött hozzám, hogy: „Hé, tesó! Miért használ minden ázsiai evőpálcikát?”
Mondom: „Van valami bajod az ázsiaiakkal?”
Erre ő: „Szerintem könnyebb villával és kanállal enni.”
Mire én...
„Igazad van. Nem tudom...”
Zseniális szüleim vannak. Király szülők.
Nagyon szeretem őket. Mindig törődtek velem.
Apám a légierőnél volt. Mindent megtett, hogy jobb életem legyen.
Apámban nagy a versenyszellem.
És hát az ilyen filippínók mind őrültek.
A filippínó apukáknak már a tüsszentésén látszik a versenyszellem.
Kurva hangosan tüsszentenek,
és próbálnak hangosabbak lenni a többieknél. Csodálatos!
Tudjátok, miről beszélek.
Bementek a templomba, csend honol odabent, de ha apunak tüsszentenie kell...
És még meg is szólal, hogy: „Egészségemre!”
Az anyám is király anyuka. A szigorú szeretet híve.
Emlékszem, amikor először rajtakapott az iváson.
Tizenhat éves voltam, volt egy üveg whiskym.
Mentem befelé, anyám elkapott vele,
és megkérdezte: „Mit akarsz azzal az alkohollal? Tudod, mit okoz?”
Emlékeztek, amikor kipróbáltátok a cigit, és rajtakaptak?
Mire anyátok: „Mit akarsz azzal a cigarettával?
Tudod, mit okoz?”
És büntetésként el kell szívni egy egész doboz cigit egymás után?
Anyám elkapott a üveggel, és azt kérdezte:
„Mit akarsz azzal a whiskyvel? Tudod, mit okoz?”
Aztán megitta az egészet.
Köszönöm! Andrew Lopez vagyok. Értékellek és szeretlek titeket!
Andrew Lopez!
Jön a következő vendégem. Nagy tapsot Joey Guilának!
Ó, igen. Fülöp-szigetek!
Igen! Gyerünk! Érzem. Csak így tovább!
Köszönöm szépen! Ennek finghangja volt.
Tapsoljatok, ha hisztek ebben!
Több filippínót kellene látnunk Hollywood széles vásznán.
Ugye?
Látni akarom az első filippínó cowboyfilmet.
El tudjátok képzelni?
De ez nem a lova. A papucsa.
Nemrég volt a 30. középiskolai osztálytalálkozóm.
Igen. Pedig nem érettségiztem le.
Csak el akartam menni a buliba.
És mindenki ott volt a bulin.
Amikor a DJ felrakta az első dalt, mindenki arra gondolt: „Ez az én zeném!”
Két dal után váltottunk: „Ez meg a köszvényem."
Szeretem a filippínó partikat, főleg a sajátjaimat.
A nénikém mindig egy sértéssel köszön.
Veletek is megtörtént már? Ugye, van ilyen nénikétek?
- Mondom: „Szia, nénikém!” - „Mi van az arcoddal?”
- „Mi a baj az arcommal?” - „Hát ilyen.
Mi van a nyakaddal?”
Zseblámpája is van.
- „Mi a baj a nyakammal?” - „Hát ilyen.”
- „Ő a barátnőm.” - „Ő a barátnőd? Hűha!
Mi történt a soványkával?”
Mondom neki: „Gonosz vagy.”
„Nem vagyok gonosz.
Katolikus vagyok.”
Vallásos. És szerencsejátékot is játszik.
Látnotok kellene Vegasban a játékgépeknél.
Hosszú rózsafüzére van. Így lengeti.
„Istenem! Kérlek!
Istenem! Kérlek!
Kérlek, Istenem!
De aztán nyerjek ám, Istenem!”
Aztán meghúzza.
„Francba!
Mi a fenét csinálsz?
Hát nem szeretsz?”
Kórházban voltam. Felgyógyultam a rákból.
Úgy örülök, hogy itt lehetek!
Igen.
És a nővérek... Van köztetek nővér? Legalább egy?
Mind királynők vagytok!
Amikor kórházban voltam, és... A nővérek elfoglaltak.
Kiabáltam, hogy: „Nővér? Nővér! Segítsen!”
Nem figyeltek. Továbbmentek. Mondom: „Nővér! Várjon!
Filippínó vagyok!”
Mire ő: „Ma van? Miért nem mondta előbb?
Adtam volna valamit ingyen.”
Fülöp-szigetek! Joey Guila vagyok. Köszönöm szépen!
Szeretlek titeket!
Joey Guila!
Andrew Lopez!
Andrew Lopez.
Érthetetlen név egy filippínónak.
Ezért vannak beceneveink. Ez az igazság.
Ahogy a Jo Koy sem az igazi nevem.
Ez a becenevem, srácok.
Most megdöbbentetek, hogy: „Mi van?
Ez egy szélhámos?”
Ez a becenevem. A nénikémtől kaptam.
Evelyn néni adta a nevem, a Jo Koyt. Ez nem az igazi nevem.
Harminc éve, 1989-ben kezdtem stand-upolni.
Régen az igazi nevemen léptem fel. Joseph Glenn Herbert.
Baszki! Ezért változtattam meg!
Szó szerint.
Eleinte nyílt estekre jársz,
bárokban és éttermekben adsz elő.
Csak három percet kapsz. És ha az igazi nevemen léptem fel,
az emberek nevettek.
„Joseph Glenn Herbert!” Rohadtul kinevettek. Mondom: „A francba!”
Az összes poénom a kibaszott nevemről szólt.
Az egyik előadás után elmentem a nénikémhez.
Az unokatesóm, Mona ott lakik, vele beszéltem.
Mondom: „Mona! Meg kell változtatnom a nevem. Amikor fellépek,
mondják a nevem, és az emberek nevetnek.”
Erre az unokatestvérem azt mondta: „Mert szar neved van.”
Mondom: „Oké, tudom.” Erre ő: „Nevet kell változtatnod.”
Aztán: „Jól van. Miért nem hagyod el a vezetéknevedet,
mintha a középső lenne a vezetékneved?”
Mondom: „Joseph Glenn?”
Mire ő: „Igen, az is szar. Figyelj!”
Azt mondta: „Hagyd el a középsőt,
fogd a vezetéknevedet, és használd keresztnévnek!”
Mondom: „Figyelj már! Az is Herbert.”
És amikor ezt mondtam, Evelyn néném ott volt a konyhában.
Azt mondta: „Jo Koy! Egyél!
Jo Koy! Egyél!”
Esküszöm, erre én...
„Ez lesz a nevem!”
Egész életemben így hívott, de csak abban a pillanatban jöttem rá, hogy ez a nevem.
Hogy Jo Koy néven csináljam.
1989. Akkor azt mondtam: „A Jo Koyt használom.”
Azóta, harminc éve vagyok Jo Koy.
Amikor kijött a legutóbbi különkiadás,
riportokat adtam, meginterjúvoltak.
És minden riporter ugyanazt kérdezte.
„Miért vagy Jo Koy?”
Mondom: „Nem tudok válaszolni.
A filippínóknál így szokás.
Elneveznek valahogy, aztán kurvára máshogy hívnak.”
És elmondok egy történetet, most először nyilvánosan.
Ez úgy négy hónapja történt.
Elmentem Vegasba, és elvittem Evelyn nénit étterembe.
Ránéztem, és így szóltam: „Figyelj, Evelyn néni!
Sok riporter megkérdezi, honnan van becenevem,
és nem tudom elmondani, úgyhogy elmondhatnád,
honnan jött a Jo Koy becenév.”
Tudni kell, hogy ő már nagyon öreg.
Rám nézett, és azt mondta...
„Nem is hívlak Jo Koynak.”
Az gondoltam: „Istenem! Már öreg.
Kezd elmenni az esze.
Lassan megbolondul.”
Bántam is nagyon. Mondtam neki: „Nénikém! Én vagyok az.
Én vagyok az, Jo Koy.
Jo Koy vagyok.
Jo Koy vagyok, a kedvenc unokaöcséd. Aki...
Jo Koy vagyok.”
Erre ő: „Tudom, hogy ki vagy.
Nem vagyok hülye.
Csak azt mondom, hogy nem hívlak Jo Koynak.”
Mondom: „Miről beszélsz? Nem hívsz Jo Koynak? Most...
Most szórakozol velem? Mert...
Ezt most komolyan mondod?
Harminc éve vagyok Jo Koy. Sosem mondtál rá semmit.”
Erre ő: „Igen, sosem mondtam semmit,
mert folyton ezt mondod, hogy Jo Koy, én meg hagytam.”
„Harminc évig hagytad, hogy ezt mondjam, de te nem hívsz Jo Koynak?
Megesküdnék rá, hogy aznap nálatok
azt mondtad: 'Jo Koy! Egyél!', mire én: 'Jo Koy! Ez a becenevem!'
- És most nem viccelsz?” - „Nem. Nem hívlak Jo Koynak.”
„De akkor...
De akkor hogy hívsz?”
Ez igaz történet, srácok. Felkészültetek? Kurvára sírni fogtok.
Esküszöm, csak most tudtam meg!
Mondom: „Hogy hívsz?” Erre ő: „Jo Kónak hívlak.
Ez a beceneved. Jo Ko.”
Annak, aki otthonról néz, és nem tudja, mit jelent ez:
tagalog nyelven a „ko” annyit tesz: „enyém”.
Az a becenevem, hogy „az én Jóm”. Jo Ko. Ez milyen kurva kedves már?
Ez nagyon kedves!
Fogalmam sem volt.
Mondom: „Ez a legkedvesebb becenév.”
Erre ő: „Igen, te mondod mindig azt a rohadt Jo Koyt.
Nem is tudom, mi a fene az.
Minden Netflix különkiadásban: 'A színpadon Jo Koy!'
Én meg: 'Az meg ki a fene? Jo Ko!'
Igazából Jo Ko.'”
Miért nem mondta ezt el 30 évvel ezelőtt?
Minden rajongói cuccomon el van írva!
A következő barátom, Ramon Ibanga sem az igazi nevén lép fel.
De tudjátok, kivel dolgozott? Drake-kel.
J. Cole-lal. Jay-Z-vel és Beyoncéval.
És ha tudni akarjátok, ezek is becenevek.
Ezek is becenevek. Azaz a Beyoncé nem.
Sokáig azt hittem, hogy az is becenév. Mindegy...
A barátom, közismertebb nevén !llmind, a Grammy-díjas producer!
És hazahoztuk, hogy zenét varázsoljon ide, a Fülöp-szigetekre.
Nézzétek meg!
A STÚDIÓ
Helló!
De jó, tesó!
- A legendás !llmind! - Hogy vagy? Nagyon köszönöm!
- Mizu, haver? - Rajongó vagyok.
- Örvendek! Köszi! Szintúgy. - Ez durva!
Őrület! El se hiszem, hogy itt vagyok.
Készítenünk kell egy intrót Jónak.
Használjunk autentikus loopokat
- és jó kis eredeti hangokat! - Értem. Benne vagyok.
Ez egy lehetőség, hogy bevigyük a filippínó kultúrát Amerikába.
Hogy összehozzuk a két kultúrát. Álljunk neki! Csináljuk!
Bejön ez a loop.
Mennyi a BPM?
Nyolcvanöt.
Fel tudsz menni 90-re?
Jól van.
Honnan van a gitár? Nálad van az a felvétel?
Én csináltam.
- A tiéd? Elhoztad a felvételt? - Igen.
- Ez őrült jó! - Igen.
Ezt a dobsablont betehetjük a háttérbe.
Meglátjuk. Erre rakhatunk egy őrült jó dobsablont.
- Jól van, elég. Oké. - Mit szólnál némi natív elemhez?
- Igen, halljuk! - Jó?
Lehetne, hogy...
Lehetne ezt csatlakoztatni, hogy importáljuk a mintákat?
Szóval, azt csinálom, hogy fogom azt az elsőt, és beigazítom.
Ha teszel bele egy kis mély basszust, tudod...
Hidd el, jól nyomod!
Importálnám a vokált.
- Oké. - Aztán kiderül, össze tudom-e rakni őket,
- a vokált és ezt az ütőst. - Oké.
És aztán szeretném, ha tennél rá
- egy kis „bumm bap” dobot. - Oké.
Bejön ez a dob.
Arra gondoltam, hogy annál a résznél, amikor bejön, „bumm...”
csak az intróban, azután valaki felkiált, hogy...
- „Még egy kibaszott őrült filippínó!” - Igen.
„Még egy kibaszott őrült filippínó!”
- Mint mielőtt bejön egy rapper. - Igen.
- Frankó cucc! - Jó.
Imádom!
Jól van, nyolc ütem után jöttök.
- Nyolc ütem. - Jó, csináljuk!
!llmind! Te vagy a „lodim”!
- Tudod, mi az a lodi? - Nem.
- „Bálvány.” - Jaj, haver!
- Tetszik, ahogy előadja. - Igen.
„Bemutatom...
Jo...
Koyt!
Jöhet az a kurva taps!”
Őrületes!
- Jo! - Jo Koy a házban!
Az ember, a mítosz, a legenda!
- Mizu, haver? - Haver!
- !ll! Szeretlek, haver. - Jaj, haver!
- Csodás! Örülök, hogy itt vagy! - El se hiszem.
Ez kész őrület! Jo Koy személyesen.
- Naná! - Úgy örülök! Ez csodás, haver!
- Tetszik? - Imádom ezt a számot.
- Tetszik, haver? - Igen.
Összejön benne két világ, ember. Ezt akartuk.
A sztorid olyan csodálatos, hogy bárkit ösztönözhet.
Vágod? Olyan generációban élünk, amikor kinyúlhatunk,
- és elmondhatjuk az embereknek, ki vagy. - Igen.
És itt van ez a három kölyök, akit ez inspirál.
Esélyt adunk a magunkfajtának, hogy felismerjék a lehetőségeket.
Nézhetsz ki úgy, mint mi, jöhetsz onnan, ahonnan mi...
- Pontosan. - És tehetsz valamit.
Ez sokáig nem volt lehetséges...
- Nem. - Mármint, ez a látomás.
Például: „Bejuthatok a fülkébe, mert !llmindnak is sikerült.”
Vagy: „Felléphetek színpadon, mert Jo Koynak is sikerült.”
- Pontosan. - „Menni fog.”
- Pontosan. - „Nem kell nővérnek lennem.”
Ez komoly. Nem, ez tényleg igaz. Ez igaz.
A francba, te vagy a komoly! Szeretlek!
Alig várom, hogy lássalak fellépni ezzel, tesó.
- Ugye? Király lesz. - Hallanom kell. Király lesz.
Tapsot !llmindnak, emberek!
Ez király volt, tesó!
Halljátok ezt a számot? Ez most eredeti!
Autentikus filippínó.
Igazi együttműködés a haverommal, DJ MedMessiah-val, aki ott van.
Nagy tapsot neki, emberek! Med a házban!
Mindent abszolút imádok, amit ma csinálunk.
Semmi sem jobb, mint az eredetiség. Köszönöm, !llmind!
Köszönöm, DJ MedMessiah! Köszönöm nektek is!
Elhoztam Andrew Orolfo barátomat is,
hogy igazi filippínó ételeket kóstoljon,
amiket a családom főzött az autentikus termelői piacon.
TERMELŐI PIAC
Andrew!
Mizu, haver?
Menjünk!
- Reggelit akartál. Kapsz reggelit. - Igen.
Ez a termelői piac, haver.
- Ő a húgom, Gemma. - Szia!
- Hogy vagy? - Ez a gyönyörű nő a nénikém.
- Ofie nénikém. - Gyere ide!
- Üdv a Fülöp-szigeteken! - Köszönöm!
Csak a legjobb filippínó ételekkel akarlak megetetni,
mert gyerekkorod óta először jöttél haza.
- Járjunk körbe, és válogassunk! - Jó.
Melyiket tesszük...
- Csak ezt. - Ezt?
- Jó. - Egy kilót kérek!
Szóval, üdv a csirkerészlegen! Itt mindent megkapunk, haver.
Szárny, comb, mell. Veszünk egy zsák csirkét.
Hogy hívnak?
- Szólíts Lodinak! - Lodinak? Bálványnak?
Az angol „idol” visszafelé „lodi”, mindkettő ugyanazt jelenti.
Nos, bátyó, valójában Ludi a neve.
A francba! Tényleg Ludinak hívják.
- Ezt benéztem. - Ludi.
De a bálványom vagy. Pacsi!
Köszönöm szépen!
- Menjünk enni! - Köszönöm!
Jól szórakozol?
Tényleg ez az egyik legnagyobb élményem.
Ugye? Alig várom. A húgom most nekünk főz.
Hagyják, hogy egy étteremben főzzünk.
Amerikában nem mehetsz be egy étterembe,
- hogy: „Hé! Használhatjuk a konyhát?” - „Mi van?”
- A kedvencem az adobo csirke. - Igen.
Ettél már olyasmit, ami felidézi a gyerekkorodat?
Igen. Anyám mindig ezt főzte kiskoromban.
- Igen. - Még emlékszem a fazékra, amiben főzte.
- Igen. - Még mindig meglehet neki az a fazék.
Amikor a barátaid átmentek, és megkóstolták,
nem csodálkoztak el rajta?
- Imádták. - Beleszerelmesedtek!
Hányszor vittél lumpiát batyus buliba,
- és kattant rá mindenki? - Igen!
Miért emlegetjük mindig a balutot?
Elég!
Mikor mentél el? Hány éves voltál?
Gyerekkoromban jártam itt, úgy tízéves korom előtt.
- Tényleg? - Csak egy hétig maradtunk.
Mikor elkezdtél stand-upolni, gondoltad valaha is,
- hogy a szülőföldeden fogsz előadni? - Soha.
- Soha, ugye? - Nem hittem volna, hogy eljövök fellépni.
Filippínó vagyok,
- de Amerikában élek. - Ja.
Tényleg megijedtem, amikor arra gondoltam, hogy a Fülöp-szigeteken fogok fellépni.
- Tényleg? - Azta!
- Igen. - Mindig az van bennem,
hogy nem hiszem, hogy érteni fogják a számot.
Ki nem érti?
- Bárki? - Bárki a Fülöp-szigeteken.
A filippínók általában.
Először is, a humor az humor.
- Igen. - Ami vicces az vicces.
Csak akkor nem fognak nevetni, ha nem vagy vicces.
- Igen, ez igaz. - Ugye?
Rájöttem, hogy nem én vagyok az egyetlen filippínó, aki így néz ki és gondolkodik.
Sokkal több közös van bennünk, mint gondoltam.
Igen, haver!
Örülök, hogy itt lehetek, és izgalmas, hogy felléphetek.
- Ez okés, haver. De most együnk! - Együnk!
Minden kész.
- Nénikém! - Köszönöm!
Adobo csirke.
Upo, adobo csirke, fokhagymás sült rizs.
Ezt az ételt készítettem.
Ez a kedvencem. Adobo csirke. Ez a legjobb.
A legjobb filippínó étel.
A Fülöp-szigeteken kézzel eszünk, úgyhogy...
- Kaphatok egy villát? - Joseph!
Csak edd meg! Edd meg!
Edd meg!
Imádom!
Hölgyeim és uraim! A barátom, Andrew Orolfo!
Sziasztok! Mi a helyzet?
Élvezitek a műsort? Eddig jó volt?
Én élvezem. Sokat lógtam apámmal.
Vett ilyen fényre sötétedős szemüveget.
Tudjátok, milyen az?
Ha nem tudnátok, azokon a szemüvegeken tényleg megváltozik a lencse,
úgyhogy senki sem akar lefeküdni veled, és...
Szerintem az ilyen szemüveg röhejes. Nem tudom, hogy itt van-e valakinek.
Ha igen, ne szóljon!
Nem fogom tisztelni. Vágjátok?
Az ott olyan, haver? Az olyan?
Nézz bele a lámpába! Nézz... Csak viccelek.
Visszaszívom. Ha ilyen szemüveged van,
szeretném, ha szólnál, hogy ilyened van, még mielőtt beszélgetünk.
De csak azért, mert az apámé besötétedett a beszélgetés közepén.
És még soha nem éreztem ennyire, hogy valaki nem tisztel.
Ez azért volt, mert beszélgetés közben kimentünk, és a szemüveg besötétedett.
És akkor hadarni kezdtem, mert azt hittem, hogy nem lesz időm elmondani.
De ő az apám. Egyébként elég béna alak.
Tudjátok, olyan béna,
hogy Trumpra szavazott. Ennyire béna.
Nekem ez kész őrületnek tűnt, tudjátok, de csak mert nem tudtam,
hogy egyáltalán annak az országnak az állampolgára...
Sokat lógtam apámmal,
és szerintem azért, mert próbáljuk bepótolni az elveszett időt, vagy mi.
A szüleim nem élnek együtt.
Van még, aki egyszülős háztartásban nőtt fel?
A te hibád volt. És...
Csak viccelek.
A szüleim nincsenek együtt. A szüleim 12 éves koromban elváltak.
Erre 15 éves koromban jöttem rá. Igen.
Egy ideig nem is tudtam. Csak...
Csak egy nap megkérdeztem anyut: „Hol van apu?”
Erre ő: „Tudtam, hogy elfelejtettem valamit. Ó, ember!”
Mert közben...
Van egy húgom, és egyikünk sem tudta, hogy elment.
Mert amikor velünk lakott, akkor sem lógott velünk.
Már akkor sem volt ott.
Szóval nem is kötődtünk hozzá érzelmileg igazán. Elmondom, milyen volt.
Tudjátok, milyen az, amikor az ember beszélget egy buliban két másikkal,
és a két másik tényleg jelen van, de ő nem annyira,
úgyhogy lassan kilép a beszélgetésből?
Aztán új családot alapít. Csináltatok már ilyet? Ez durva.
Igen.
Még sokat beszélgetünk.
Új munkát kapott. Jelenleg iskolabusz-sofőr,
ami nekem elég fura, tudjátok.
Mert milyen már az, hogy ezt a kölyköt nem vitte el,
erre most mindenki kölykét elviszi a suliba. Ugye?
Hát, jól van.
Kaliforniában élek.
Elég sok ott a földrengés.
Mielőtt folytatnám, tudjátok, mi az a Richter-skála?
Oké. Mert gondolkodtam ezen,
és szerintem őrültség, hogy a földrengés erősségét úgy mérjük,
hogy azt a farokméretre is alkalmazhatjuk.
Igen, néhányan már értik. Gondoljatok bele!
Vegyünk mondjuk egy 3,5-öst!
Azt mondom: „Érezted?” Nem. Senki sem érezte.
Ugye? Durva.
Tudjátok, 5,5 és hat között még elviselhető.
És ez a leggyakoribb,
és őszintén szólva talán a legjobb is. Fogd be!
Azután 6,5 és hét között felkiáltasz, hogy: „Hűha! Durva!
Ez még talán túlélhető, de legközelebb jobban fel kell készülni rá.” Vágjátok?
Azután nyolc fölött már azt mondjuk:
„Istenem! Minden tönkrement!
És a kutyám is meghalt!” Mi van? Miért?
Szóval ez a kedvenc viccem mostanában,
de csak mert látom, hogy a pasik hogy reagálnak rá,
amikor rátok nézek, és elmondom.
Mert sokan szomorúnak látszanak háromnál, de...
De nyolcnál az a srác meglökte a csaját. „Rólam van szó, bébi!”
És ő nem vitatkozik. Jól van.
Jól van, lejárt az időm. Nagyon köszönöm! Sziasztok!
Andrew Orolfo!
Ma este a filippínó-amerikaiak először léptek fel a Fülöp-szigeteken.
De a következő barátom itt született, Manilában.
Így van. Itt, Manilában.
És most körbeturnézza a világot. Nagy tapsot Iñigo Pascualnak!
Köszönöm szépen, Jo!
Ennek a címe: „Catching Feelings”. Gyerünk!
Iñigo Pascual, emberek!
Igen! Így kell befejezni a műsort!
Így kell befejezni a műsort! Nagy tapsot, srácok!
Erről beszélek. Ez egy valóra vált álom, srácok!
Ez tényleg az. Egy valóra vált álom, emberek,
és annyira örülök, hogy visszajöttem a szülőföldemre,
és ünnepelhetem a kultúrámat, a kultúránkat,
azokkal együtt, akik otthonról nézik!
Remélem, jól szórakoztatok,
és remélem, rávehettünk, hogy ti is ünnepeljétek a saját kultúrátokat,
bármelyik legyen is az! Csináljátok! Öleljétek magatokhoz!
De az a legfontosabb,
hogy megoszthatom ezt a pillanatot a fiammal, hölgyeim és uraim.
Először hoztam el magammal a Fülöp-szigetekre!
Itt van, emberek! A fiam!
Igen!
Szeretlek titeket! Jó éjszakát!
A feliratot fordította: Habony Gábor